‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫הם באים.‬
‫היי. בבקשה.‬
‫תיהנו.‬
‫פאלקה, תן לי את הספר הזה מיד.‬ ‫אני צריך את הספר הזה. פאלקה... ‬
‫פאלקה. תן לי אותו מיד.‬
‫בואי.‬ ‫-אני רוצה להיכנס.‬
‫אסטריד. היי.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫אופס.‬
‫את רוצה לשמוע סוד?‬
‫זה סודי מאוד, אז תתקרבי.‬
‫החיים הם אכזבה אחת גדולה.‬
‫את מבינה?‬ ‫-עזבי אותי!‬
‫אידה, את לא יכולה ללכת. ‬ ‫את חייבת להישאר כאן.‬
‫את מטורפת. זוזי.‬ ‫-אידה, לא. תקשיבי. אידה.‬
‫אני שונאת אותך.‬
‫תסתלקי מכאן.‬
‫אמרתי לך להסתלק מכאן.‬
‫זאת רק אני.‬
‫את כועסת?‬
‫אני לא כועסת, אסטריד.‬ ‫זה היום הטוב ביותר בחיי.‬
‫על מה אני אמורה לכעוס?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני פשוט לא אוהבת שאת כועסת.‬ ‫-לא.‬
‫הנה.‬
‫קחי את זה.‬
‫זה מתאים לך יותר.‬
‫זה יפה, נכון?‬
‫כן.‬
‫זה בדיוק במידה שלך.‬
‫עכשיו, לכי.‬
‫היי, אסטריד, אידה בפנים?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫יש האומרים שאנחנו חיים את החיים קדימה‬ ‫אך מבינים אותם לאחור.‬
‫זה משהו שקירקגור אמר.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫זו בטח בוגרת התיכון הצעירה ביותר בדנמרק. ‬ ‫את כל כך יפה, מותק.‬
‫זה של אידה? זה ממש מתאים לך.‬
‫היי! שתי דקות!‬
‫נסי ליהנות מזה קצת.‬
‫פתאום זה נגמר.‬ ‫הזמן עובר כל כך מהר.‬
‫ואז תיזכרי ביום הזה,‬
‫היום שבו חייך התחילו.‬
‫אני באמת לא חושבת כך.‬
‫כן. העתיד פרוש לרגליך.‬
‫תראי.‬
‫אני כל כך גאה. אתן הדבר הטוב ביותר שיש לי.‬
‫הבנות הקטנות שלי.‬
‫היי!‬
‫בואו נעלה. אנחנו צריכים ללכת.‬ ‫יש לנו לוח זמנים לעמוד בו.‬
‫אידה. תישארי כאן.‬
‫לא עכשיו.‬ ‫-אני מתחננת, אידה.‬
‫את צריכה להקשיב.‬
‫רגע. לין, תפסיקי.‬
‫תפסיקי.‬ ‫-אסור לך ללכת.‬
‫לין.‬
‫מה את עושה? את חונקת אותה.‬
‫תודה שבאתם לבקר.‬
‫- העתיד מחכה -‬
‫אוי, לא.‬ ‫-מצאנו את המשאית של הבוגרים.‬
‫הנהג היה מחוסר הכרה והילדים נעלמו.‬
‫לא!‬ ‫-לין, את חייבת להירגע.‬
‫הירגעי.‬ ‫-שלחנו סיירים לחפש אותם.‬
‫אתה יודע מתי?‬ ‫-אנחנו לא יודעים מתי.‬
‫אנחנו רק יודעים שכולם נעלמו,‬ ‫ונראה שהם הלכו למקום כלשהו ביחד.‬
‫הירגעי.‬ ‫-למה לעזאזל לא הקשבת לי?‬
‫הם הלכו למסיבה. ‬ ‫הם מתבגרים. את צריכה להירגע.‬
‫הם איפשהו, נכון?‬
‫זה נגמר.‬
‫- תוכן מקורי של NETFLIX -‬
‫אמרו שמראה שבורה פירושה שבע שנים של מזל רע‬
‫כי סברו שמה ששבור הוא הנשמה שלך.‬
‫אבל ההסבר שעומד מאחורי האמונה הטפלה הזו‬ ‫הוא שמראות היו חשובות מאוד אז,‬
‫וזו הייתה דרך להפחיד משרתים ‬ ‫כדי שיטפלו בהן יותר טוב.‬
‫אתם מאזינים ל"קולו של הלילה",‬
‫תוכנית שנוצרה על ידי ועל ידכם, אי שם,‬
‫במקום שבו הכול ולא כלום יכול לקרות.‬ ‫עכשיו זה הזמן שלכם להתקשר אליי,‬
‫להזריך אותי ולספר לי איך אתם מרגישים‬
‫לגבי אמונות טפלות.‬ ‫יש לנו מתקשר על הקו. ברוך הבא.‬
‫היי. זאת גיטה.‬
‫היי, גיטה. הרדיו שלך פועל ממש לידך, שוב.‬
‫בבקשה כבי אותו כשאת מתקשרת אלינו.‬
‫היי.‬
‫היי, סרטן.‬
‫היי.‬
‫זה כל כך נחמד. זה בשבילי?‬
‫זה עוד לא ממש מוכן. צריך עוד נצנצים.‬
‫שופכים אותם על כולו.‬
‫זה פשוט מושלם.‬
‫איפה הסרטן? הנה הצבתות.‬
‫סרטן... סרטן ואז... ‬
‫...הסרטן מוכן.‬ ‫-מה אנחנו עושים?‬
‫סרטן...‬
‫היי, אבא.‬ ‫-היי, מותק.‬
‫אפשר לצפות באייפד?‬
‫כן, לחצי שעה, בסדר?‬
‫היי.‬ ‫-הי.‬
‫וואו. אתה נראה נהדר.‬
‫יש לך ריח טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫זה בגלל שאתה יוצא?‬ ‫-כן.‬
‫כמה נחמד. לאן אתה הולך?‬
‫היית מתה לדעת, נכון?‬ ‫--כן.‬
‫זה רק בגלל שראיתי אותך בעיר עם האישה הזאת.‬
‫ה...‬
‫החברה שלך, או ש... ‬ ‫-לא.‬
‫לא, רק שתינו כוס קפה.‬ ‫-בסדר. כן.‬
‫זו פשוט עיירה קטנה מאוד,‬ ‫ואני גם גרה כאן, אז אם אתה... ‬
‫רק שתינו כוס קפה.‬
‫אתה לא יוצא הערב?‬
‫עברת...‬
‫לפני שנה?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו לא עושים את זה, בסדר?‬
‫אנחנו לא עושים את זה.‬ ‫-למה לא?‬
‫אני מתגעגעת אליך.‬
‫את עושה את זה כי אני יוצא.‬ ‫-זו לא הסיבה.‬
‫זאת כן הסיבה.‬ ‫-זאת לא הסיבה.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫את זו שרצית את זה.‬
‫אני לא יודעת מה אני רוצה.‬
‫עבדתי עלייך.‬
‫אתה כזה טיפש.‬ ‫-כל כך קל לעבוד עלייך.‬
‫לא עבדת עליי.‬
‫אתן לסימון לעבוד על המקלדת היום.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה בסדר מבחינתך?‬
‫ברוכים השבים. יש לנו מאזין על הקו.‬
‫היי. אתה מכיר את התחושה‬ ‫של לירוק מעבר לכתף שלך... ‬
‫זה לא יעזור לך.‬ ‫-שלום, מי זה?‬
‫אם הם רוצים אותך, הם ייקחו אותך.‬
‫מי זה?‬ ‫-יש מציאות אחרת.‬
‫מציאות מאחורי זו שאנחנו נמצאים בה.‬
‫הקו קצת משובש.‬
‫שמת אותי על רמקול?‬ ‫-את שומעת אותי?‬
‫הייתי שם, אסטריד. הייתי שם.‬
‫לצערי, אני חושבת שנצטרך... ‬
‫זה יקרה שוב.‬
‫...ונמשיך למתקשר הבא.‬
‫אל תנתקי. זה אני, יאקוב.‬
‫יאקוב סקיפר. זה כמו המטבע הקסום שנתתי לך.‬
‫שום דבר לא נעלם לגמרי.‬
‫איזה מטבע קסום?‬ ‫-את לא זוכרת אותי?‬
‫הכרתי את אחותך, אידה.‬ ‫ואני יודע למה היא נעלמה.‬
‫מי זה?‬
‫מה שאת מכנה אמונות טפלות הוא אמיתי. ‬ ‫הכול נמצא בספר.‬
‫אנחנו צריכים להיפגש.‬ ‫-מי זה?‬
‫הייתי שם. ראיתי כשהם נעלמו.‬
‫מה אתה רוצה ממני?‬ ‫-אני יודע מה קרה אז.‬
‫הלו?‬
‫לא, תחזיר אותו.‬
‫תחזיר אותו.‬
‫לא הייתי אמור לנתק את הקו?‬ ‫-לא, תתקשר אליו שוב.‬
‫מה זה לעזאזל? תתקשר אליו.‬
‫תתקשר אליו שוב!‬
‫אני לא יודע איך קוראים לו.‬ ‫-למה לא רשמת את המספר שלו?‬
‫של זה שהתקשר. מה שמו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫חתיכת חובבן!‬ ‫-אסטריד! מה קורה?‬
‫- שלושה בוגרים נמצאו , אבל איפה השאר? -‬
‫- יאקוב סקיפר,‬ ‫אמיליה גייסלר ופאלקה גרבסן -‬
‫- עשרים ואחד בוגרים עדיין נעדרים -‬
‫על מה את חושבת, יקירתי?‬
‫אני לא חושבת שאידה תחזור.‬
‫גם אני מתגעגע אליה.‬
‫אני מתגעגע אליה כל הזמן.‬
‫אבל אף אחד לא ויתר, בסדר?‬
‫היי. מה קורה?‬ ‫-היי.‬
‫תודה שבאת. ורה איתך?‬
‫כן, היא במכונית.‬ ‫ -טוב, אנחנו יכולים... ‬
‫אנחנו יכולים לצאת לסיבוב?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫אני חייבת לגלות מה קרה כשאידה נעלמה.‬
‫בסדר.‬
‫אז החלטתי לעשות על זה תוכנית רדיו,‬
‫ואני חוזרת לקופנהגן.‬
‫מעולם לא רצית לדבר עליה. ‬ ‫את רוצה עכשיו לעשות תוכנית על אחותך?‬
‫אני חייבת.‬
‫זה ייקח רק כמה שבועות.‬ ‫-אבל מה עם ורה?‬
‫אני אחזור.‬
‫אני מרחמת על אימא.‬
‫כן, אני מרחם על כולנו.‬
‫תשכבי, טוב?‬
‫- מנעולן -‬
‫אלה המפתחות שלי לכספת העירייה. להתראות.‬
‫היי.‬ ‫-היי. זה 106?‬
‫כן. איך אוכל לעזור לך?‬
‫אתה יאקוב סקיפר?‬
‫אני אסטריד.‬ ‫אני חושבת שאולי ניסית ליצור איתי קשר.‬
‫לא.‬
‫אתה לא יאקוב?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר.‬
‫זו הכתובת שלו שמצאתי.‬ ‫-הוא רק משתמש בכתובת הזאת.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יודע היכן אוכל למצוא אותו?‬
‫אין לי מושג.‬
‫זה בגלל שאני עושה תוכנית על... ‬
‫אני לא רוצה להשתתף.‬ ‫קחי את הדברים שלך ולכי.‬
‫הוא ניסה להתקשר אליי לפני כמה ימים.‬
‫מה הוא רצה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אחותי הייתה אחת מאלה שנעלמו.‬
‫מה היה שמה?‬
‫אידה.‬
‫הם יצאו.‬ ‫-כן.‬
‫אני זוכר אותה.‬
‫קווין?‬
‫תוכל לדאוג לחנות?‬ ‫-כן.‬
‫בואי נלך לחדר האחורי.‬
‫יאקוב הוא אחי הקטן.‬
‫יש לו כאן רק כתובת לדואר‬ ‫אז אני לא חושב שאני יכול לעזור לך.‬
‫מזמן לא ראיתי אותו.‬ ‫-אתה יודע איפה הוא יכול להיות?‬
‫הוא יכול להיות בכל מקום.‬
‫יאקוב הוא מה שנקרא "מחפש".‬
‫מחפש מה?‬
‫מה הוא אמר כשהוא התקשר?‬
‫הוא אמר שהוא ראה אותם נעלמים, בין השאר.‬
‫הוא לא ראה כלום. תאמיני לי.‬ ‫אל תאמיני לכל מה שהוא אומר.‬
‫למה לא?‬ ‫-הם הרסו אותו.‬
‫השמועות. העיתונים.‬
‫הם הפילו את זה עליו‬ ‫ועל שני הניצולים האחרים.‬
‫אמיליה ופאלקה. הם נשארו בקשר?‬
‫לא נראה לי.‬
‫מתי ראית אותו בפעם האחרונה?‬
‫עבר זמן רב.‬
‫אני מצטער.‬
‫טוב, אם תשמע משהו או שהוא... ‬
‫...יופיע, תוכל להתקשר אליי?‬
‫בטח.‬
‫איך קוראים לך?‬ ‫-אני מתיאס.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫ביי.‬
‫היי.‬
‫היי, בוסטר.‬
‫היי, מותק.‬ ‫-היי, בוסטר.‬
‫היי.‬ ‫-היי, אבא.‬
‫היכנסי.‬
‫היי, בוסטר, מותק.‬ ‫-קדימה.‬
‫כן.‬ ‫-היי. טוב לראות אותך.‬
‫היי. תיכנסי.‬
‫תמיד אומרים שבורנהולם הוא אי מלא שמש.‬
‫בכל פעם שאני שם, יורד גשם זלעפות.‬
‫כן. היה לנו גם יום אחד של שלג.‬
‫באמת?‬ ‫-יום אחד, כן.‬
‫אצלנו לא היה.‬
‫בנינו איש שלג לוורה עם גזר והכול.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫הסתדרת עם הניב של בורנהולם?‬ ‫-תפסיק!‬
‫אתה תמיד אומר את זה.‬ ‫-הניב של בורנהולם הוא מוזר ביותר.‬
‫סליחה, אבל זה מוזר. כן. ‬ ‫יש לי נכדה שמדברת בורנהולמית.‬
‫היא לא מדברת בורנמהולמית.‬
‫בדיוק דיברתי איתה בטלפון.‬ ‫-היא לא מדברת בורנמהולמית.‬
‫זה מה שהיא אמרה.‬
‫זה בורנהולמית.‬
‫זו הייתה בדיחה.‬
‫את חושבת שזה חמוד, אבל זה מוזר מאוד.‬
‫כמה זמן תישארי בקופנהגן?‬
‫אני עדיין לא יודעת.‬
‫כל כך נחמד שאת פה.‬ ‫-זה כל כך נהדר שאני יכולה לשהות כאן.‬
‫זה נחמד מאוד.‬ ‫-באת לכאן לעבוד?‬
‫כן.‬ ‫-מה את עושה?‬
‫אני עובדת על תוכנית.‬
‫על מה היא?‬
‫על התקופה ההיא.‬
‫מה?‬
‫אני רוצה לעשות... ‬
‫לנסות לחקור מה באמת קרה.‬
‫אני צריכה לנסות.‬
‫כדי להבין...‬
‫חשבתי שאוכל ליצור קשר עם אמיליה.‬
‫אתם יודעים, החברה של אידה ש... ‬ ‫-לא, אל תעשי את זה.‬
‫את חייבת להפסיק עכשיו.‬ ‫-אבא, זו החלטה שלי.‬
‫לא, את חייבת להפסיק. עכשיו.‬
‫אל תתחילי לעורר מהומות.‬
‫אין לך מושג למה את נכנסת.‬
‫אבל אני חייבת לנסות.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא רוצה את זה.‬
‫תפסיקי עם זה.‬ ‫-זו ההחלטה שלי.‬
‫זו לא ההחלטה שלך. התיק הזה נסגר.‬
‫כן? הם מצאו את אידה?‬
‫- מה הם מסתירים?‬ ‫שלושת הבוגרים שלא נעלמו -‬
‫- "אין זה סביר שהם לא ראו דבר",‬ ‫אומר החוקר האראלד בירק -‬
‫אתה נמצא בתפקיד הרבה שנים ‬ ‫ועובד על הרבה תיקים,‬
‫אבל לא היה דבר כזה. כיתה שלמה של בוגרים ‬ ‫שנעלמו ללא עקבות.‬
‫ואז הם מגיעים.‬ ‫-יאקוב?‬
‫ואמיליה ופאלק.‬ ‫היו לנו רק את השלושה האלה.‬
‫עשרים ואחד תלמידים לא נעלמים סתם כך‬ ‫בלי שאף אחד יראה את זה.‬
‫כל הזמן התעקשתי על כך שהם בטח ידעו משהו,‬ ‫שהם ראו משהו... ‬
‫את יכולה לשבת שם. ‬ ‫אבל היה משהו שהם פשוט לא אמרו.‬
‫כן.‬ ‫-פשוט לא התקדמנו יותר מדי.‬
‫למה סגרת את החקירה?‬ ‫-לא סגרתי אותה.‬
‫הורידו אותי ממנה.‬ ‫הם אמרו שאני לא יכול לנהל אותה,‬
‫שהייתי אובססיבי ולא ראיתי דברים בבירור, ‬ ‫אבל זה היה קשקוש.‬
‫אז שכפלתי את כל הקלטות ועזבתי.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה יותר. זה נגמר,‬ ‫סיימתי. את יכולה לקחת את כל מה שיש לי.‬
‫השיחה הזאת... ‬
‫היא לא לציטוט.‬
‫כמובן.‬ ‫-זה חשוב.‬
‫כן.‬
‫זה היה יום ארוך, ‬ ‫ואתה יושב כאן שעות רבות, יאקוב, אבל... ‬
‫בבקשה, תוכל לספר לנו הכול מההתחלה שוב?‬
‫נסענו, המשאית בלמה , ואז האחרים נעלמו.‬
‫ומה עשיתם אז?‬ ‫-הלכנו.‬
‫עזבתם את זירת התאונה?‬ ‫-תקשיב.‬
‫היינו בהלם. לא ידענו מה לעשות.‬
‫בכלל לא חשבתם להתקשר למשטרה?‬
‫הכול היה מבולגן. לא חשבנו כל כך רחוק.‬
‫למה אתה לא מאמין לי?‬ ‫-זה נשמע קצת לא סביר.‬
‫נפלתי ופגעתי בראש.‬ ‫התעלפתי. אני לא יודע מה לעזאזל... ‬
‫לא היו לו חבלות או חתכים.‬
‫והוא לא נפגע בראשו.‬ ‫-אתה חושב שהוא משקר?‬
‫אני חושב שהוא נאלץ לשקר.‬ ‫ אם הוא היה מעורב בזה,‬
‫או שהם סחטו אותו, אני לא יודע.‬ ‫אבל הוא לא חף מפשע.‬
‫כאן יש לנו את אמיליה גייסלר.‬ ‫זה מיד לאחר התאונה.‬
‫ישבתי מאחור. בסוף.‬
‫הרגשתי ממש רע. הייתי צריכה להקיא.‬
‫ואז מה קרה?‬ ‫-ואז...‬
‫פתאום המשאית בלמה בחוזקה, ו... ‬ ‫-כן.‬
‫... הייתי על הרצפה וחשבתי שאני עומדת למות.‬
‫והחברה הכי טובה שלך, אידה, הייתה גם‬ ‫בין אלה שנעלמו, נכון?‬
‫כן.‬
‫את זוכרת מה עשית אחרי שהמשאית בלמה בחוזקה?‬
‫הסתכלתי למעלה, ואידה נעלמה. כולם נעלמו.‬
‫כן, חוץ משלושתכם, נכון?‬
‫אני לא יודעת למה. אנחנו לא יודעים כלום.‬ ‫לא עשינו שום דבר.‬
‫למה ברחתם?‬ ‫-היא נראית עצובה באמת.‬
‫פשוט נתקפנו פניקה וברחנו.‬ ‫-"עצובה" זו דרך אחת לנסח זאת.‬
‫ניסוח אחר הוא "מלאת חרטה".‬
‫כאן יש לנו את פאלקה גרבסן.‬
‫פחדתי.‬
‫למה פחדת? מה עשית?‬ ‫-כלום.‬
‫תקשיב. אתה יכול לספר לי.‬
‫אני יודע שלא עשית כלום.‬
‫אבל יאקוב? האם יאקוב עשה משהו?‬
‫הוא התחיל את זה.‬ ‫-התחיל את מה?‬
‫את הכול. הוא הביא אותנו לשם.‬ ‫-יאקוב?‬
‫הוא שכנע אותנו.‬
‫את כולכם?‬ ‫-כן.‬
‫אבל בעיקר את אידה.‬
‫את אידה?‬ ‫-זאת אידה אגרסקוב.‬
‫שנעלמה.‬
‫היא לא רצתה. ואני לא רציתי.‬
‫אבל הם אמרו שאני חייב.‬ ‫-חייב לעשות מה, פאלקה?‬
‫אני לא יודע איך הכול מתחבר.‬ ‫-הוא הרג אותם?‬
‫את מי?‬ ‫-את חבריך ללימודים.‬
‫היינו רק ארבעתנו.‬ ‫-מי?‬
‫אידה, יאקוב, אמיליה ואני.‬
‫מה עם האחרים?‬ ‫-הם לא היו שם.‬
‫הם לא היו במשאית?‬ ‫-דיברתי על האי.‬
‫איזה אי, פאלקה?‬
‫זה מהספר.‬ ‫-איזה ספר?‬
‫הספר של יאקוב.‬ ‫-אז חבריך לכיתה נמצאים באי?‬
‫לא, היינו רק אנחנו.‬
‫אני לא מבין לאן אתה חותר.‬
‫אני לא יודע. גם אני לא מבין את זה.‬
‫אני חושב שעשינו שם משהו רע.‬
‫מה עשיתם?‬ ‫-הרסנו את זה.‬
‫כל השאר השתבש אחרי זה.‬
‫על מה הוא מדבר? מהו האי הזה?‬
‫חקרנו את זה.‬ ‫גם מצאנו את האי שהוא דיבר עליו.‬
‫אבל לא היה זכר לילדים הנעדרים.‬
‫זה מקרה שבו כמעט בלתי אפשרי לגבש תאוריה.‬
‫האם הם נהרגו, נקברו? ‬ ‫האם הם ברחו עם כת או נחטפו? מה קרה?‬
‫הדבר היחיד שאני משוכנע בו הוא‬ ‫שהשלושה האלה יודעים משהו.‬
‫זה לא יביא אותך לשום מקום.‬
‫אני מחפשת את לארס גייסלר.‬ ‫הוא לא גר פה?‬
‫נסי את "טוב'ס".‬
‫"טוב'ס"?‬ ‫-הפאב של טובה.‬
‫בהמשך הרחוב.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫לארס גייסלר. הוא מסתובב כאן?‬
‫לארס? לא נשמע מוכר.‬ ‫-לא?‬
‫לא נשמע מוכר, לא.‬ ‫--בסדר.‬
‫סליחה.‬ ‫-את מחפשת את לאדן?‬
‫הוא שם למטה.‬
‫לאדן? יש לך אורחים.‬
‫אפשר להזמין עוד בירה?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫את לא צריכה כוס גם בשביל זה?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫סליחה, אתה אבא של אמיליה?‬
‫תרצה בירה?‬
‫אני לא יודעת אם אתה זוכר אותי.‬ ‫אסטריד, אחותה של אידה.‬
‫הייתי מאוד רוצה ל... ‬
‫...לדבר עם אמיליה.‬ ‫-היא לא כאן.‬
‫היא נעלמה.‬ ‫-לא חשבתי ש...‬
‫חשבתי שהיא נשארה מאחור.‬
‫אתה יודע איפה היא?‬
‫את לא מבינה אותי?‬ ‫-אני שואלת... ‬
‫את לא מבינה מה אני אומר?‬
‫היא כבר לא כאן.‬
‫היא מתה?‬
‫כן, אפשר להגיד.‬
‫את רוצה לשמוע סוד?‬
‫זה הגיע לה.‬
‫אתה תמיד מעורר מהומה בגללה.‬
‫תפסיקי. היא לא אוכלת. היא לא ישנה.‬
‫זה לא נורמלי. זאת לא אסטריד.‬
‫היא רוצה תשומת לב.‬ ‫-לא. היא נסערת כמונו.‬
‫היא לא בסדר. היא זקוקה לעזרה.‬
‫היא לא צריכה להיבדק. הכול בסדר אצלה.‬
‫איך את יכולה להגיד את זה?‬
‫גם אני משוגעת?‬
‫תפסיקי. איך זה יזיק לה אם תדבר עם מישהו?‬
‫פסיכולוג ילדים.‬
‫אסטריד.‬
‫אסטריד!‬
‫את הולכת מתוך שינה. אסטריד, התעוררי.‬
‫את חולמת.‬
‫תתעוררי, חמודה.‬
‫בואי הנה.‬
‫בואי.‬
‫ראיתי אותם.‬
‫איך ראית אותם?‬
‫בחושך.‬
‫זה היה מקום מפחיד.‬
‫זה נקרא התקף כשאת... ‬
‫אבל זה היה אמיתי.‬
‫זה בטח הרגיש אמיתי,‬ ‫אבל ככה זה כשאת מתגעגעת מאוד למישהו.‬
‫אני אגן עלייך. אני מבטיח לך.‬
‫אני כאן לצידך.‬
‫תמיד.‬
‫רבים מאיתנו השקיעו זמן רב‬ ‫בלהשאיר את זה מאחור.‬
‫זה לא היה קל. גם לך לא.‬
‫כן.‬
‫המצב קשה בינך ובין דיוויד?‬
‫זה לא ממש רלוונטי.‬
‫אני מבין שזה לא קל עם ילדה קטנה.‬
‫אבא, יאקוב סקיפר התקשר אליי.‬
‫זה מסביר את זה.‬
‫הוא התקשר אליי בשידור חי ברדיו‬ ‫ואמר שהוא ראה אותם נעלמים.‬
‫לא נעים לי לומר, אבל יאקוב סקיפר חולה.‬
‫משהו לא בסדר... ‬ ‫-כן.‬
‫זה נמשך כבר מאז.‬ ‫-כן, אבל זה לא יכול להיות צירוף מקרים‬
‫שהוא מתקשר עכשיו ואומר שהוא יודע משהו.‬
‫צפיתי עכשיו בקלטות של החקירות,‬
‫ויש משהו שהוא מסתיר.‬
‫תקשיבי.‬ ‫-אני רואה את זה על הפנים שלו.‬
‫תקשיבי, יקירתי. אני יודע איך את מרגישה.‬
‫כן, אבל... ‬ ‫-אני יודע איך את מרגישה.‬
‫הייתי במצב הזה פעמים רבות.‬
‫בסדר?‬
‫אבל את חייבת לקבל את זה ‬ ‫שאיש לא יודע מה קרה אז.‬
‫כן.‬
‫ואנחנו צריכים לחיות עם זה.‬
‫בסדר?‬
‫בואי.‬
‫- נתראה הערב! ‬ ‫אבא -‬
‫בוסטר?‬
‫היי. מה קורה?‬
‫מה קורה?‬
‫לא!‬
‫תזכרי את הקופסאות שלך.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫אסטריד?‬
‫אסטריד, השיעור הסתיים.‬
‫אסטריד מדברת.‬ ‫-מה הוא אמר כשהוא התקשר?‬
‫מה?‬ ‫-מי זה?‬
‫מה יאקוב אמר כשהוא התקשר?‬
‫תגידי לי.‬ ‫-מתיאס, זה אתה?‬
‫אמרת שאחי הקטן התקשר. אבל מה הוא אמר?‬
‫טוב, הוא אמר ש... ‬
‫מה?‬
‫לא משנה. הוא מת עכשיו. הוא התאבד.‬
‫מה?‬ ‫-הוא קפץ.‬
‫מה?‬ ‫-אחי הקטן מת.‬
‫מתי זה קרה?‬
‫זה לא משנה.‬
‫את יכולה להפסיק לחפש אותו.‬ ‫-מתי זה... ‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬