‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sosesc.
‎Bună! Poftiți.
‎Serviți-vă.
‎Falke, trebuie să-mi dai cartea acum. ‎Am nevoie de ea. Falke...
‎Falke. Dă-mi-o imediat.
‎- Vino! ‎- Vreau să intru.
‎Astrid. Bună!
‎Mă bucur să te văd. Hopa!
‎Vrei să-ți spun un secret?
‎E foarte secret, apropie-te.
‎Viața e... o mare... dezamăgire.
‎- Înțelegi? ‎- Dă-mi drumul!
‎Ida, nu te duce! Trebuie să rămâi aici.
‎- Ești nebună. Dă-te! ‎- Ida, nu! Ascultă, Ida!
‎Te urăsc!
‎Pleacă!
‎Am zis să pleci.
‎Eu sunt.
‎Ești supărată?
‎Nu, Astrid. ‎E cea mai frumoasă zi din viața mea.
‎De ce să fiu supărată?
‎Nu știu.
‎Îmi pare rău.
‎- Nu-mi place când ești supărată. ‎- Nu.
‎Uite.
‎Ia asta.
‎Ție îți stă mai bine.
‎- E drăguță, nu? ‎- Da.
‎Îți vine perfect.
‎Acum fugi.
‎- Astrid, Ida e înăuntru? ‎- Da.
‎Mulțumesc.
‎Viața o înțelegi privind înapoi, ‎dar o trăiești privind înainte.
‎Kierkegaard a spus asta.
‎Ce avem noi aici?
‎Cea mai tânără absolventă din Danemarca. ‎Ești drăguță foc.
‎E a Idei? Îți vine bine.
‎Două minute!
‎Distrează-te puțin.
‎Îndată se termină. ‎Timpul trece grozav de repede.
‎Și o să te uiți înapoi la ziua asta ‎ca la ziua când a început viața ta.
‎Nu prea cred.
‎Da. Viitorul e la picioarele tale.
‎Uite!
‎Sunt tare mândru. ‎Voi două sunteți tot ce am mai bun.
‎Fetițele mele.
‎Hei!
‎Urcați! Trebuie să mergem.
‎Avem un program de urmat.
‎Ida. Rămâi aici.
‎- Nu acum. ‎- Te implor, Ida. Trebuie să asculți.
‎Lene, încetează.
‎- Termină! ‎- Nu te duce.
‎Lene!
‎Ce faci? O sufoci.
‎Mulțumim de vizită.
‎VIITORUL ȘI LIBERTATEA AȘTEAPTĂ
‎- Nu! ‎- Am găsit camionul.
‎Șoferul era inconștient ‎și copiii dispăruseră.
‎- Nu! ‎- Lene, trebuie să te calmezi.
‎- Încetișor! ‎- Patrulele noastre îi caută.
‎- Știți când s-a întâmplat? ‎- Nu știm.
‎Doar că au dispărut toți.
‎Se pare că s-au dus undeva împreună.
‎- Calmează-te! ‎- De ce naiba nu m-ai ascultat?
‎S-au dus la o petrecere. ‎Sunt adolescenți. Calmează-te.
‎Trebuie să fie undeva, nu?
‎Acum s-a terminat.
‎UN ORIGINAL NETFLIX
‎Se spunea că o oglindă spartă aduce ‎șapte ani de ghinion,
‎fiindcă se credea ‎că cel spart era sufletul tău.
‎Dar superstiția se explică probabil ‎prin faptul
‎că oglinzile erau foarte scumpe pe vremuri
‎și era un mod de a speria servitorii, ‎ca să aibă mai multă grijă de ele.
‎Ascultați ‎Vocea Nopții,
‎o emisiune făcută de mine ‎și de voi, ascultătorii,
‎în care se poate întâmpla totul și nimic. ‎E momentul să sunați,
‎să mă luați de mână ‎și să-mi spuneți ce părere aveți
‎despre superstiție. ‎Avem un ascultător la telefon. Bun venit!
‎Bună! Sunt Ghita.
‎Bună, Ghita. ‎Iar ai radioul pornit lângă tine.
‎Te rog să-l închizi când ne suni.
‎Bună!
‎Bună, răcușor!
‎Bună!
‎Ce drăguț! E pentru mine?
‎Nu e chiar gata. Îi mai trebuie sclipici.
‎Se toarnă peste tot.
‎E perfectă.
‎Unde e răcușorul? Uite cleștii.
‎Răcușor, răcușor și apoi...
‎- ...răcușorul e gata. ‎- Ce facem?
‎Răcușor, răcușor.
‎- Bună, tată! ‎- Bună, scumpo!
‎Pot să mă uit pe iPad?
‎Da. Jumătate de oră, da?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Uau! Arăți super.
‎- Miroși frumos. ‎- Mulțumesc.
‎- Te pregătești să ieși în oraș? ‎- Da.
‎Ce drăguț! Unde te duci?
‎- Ai vrea tu să știi. ‎- Da.
‎Te-am văzut în oraș cu femeia aceea.
‎E...
‎- ...iubita ta sau...? ‎- Nu.
‎- Nu, am băut doar o cafea. ‎- Bine. Da.
‎Doar că e un oraș foarte mic ‎și locuiesc și eu aici, deci dacă...
‎Am băut doar o cafea.
‎Nu ieșiți diseară?
‎Te-ai mutat...
‎- Când? Acum un an? ‎- Da.
‎Nu facem asta, da?
‎- Nu facem asta. ‎- De ce nu?
‎Mi-e dor de tine.
‎- O faci fiindcă ies în oraș. ‎- Nu de asta.
‎- Ba da. ‎- Nu de asta.
‎Nu e corect.
‎Tu ai vrut asta.
‎Nu știu ce vreau.
‎Te-am speriat.
‎- Ce tâmpit ești! ‎- Ești ușor de speriat.
‎Nu m-ai speriat.
‎- Îl las pe Simon la pupitru azi. ‎- Bine.
‎Ești de acord?
‎Bine ați venit din nou. ‎Avem un ascultător la telefon.
‎Bună. Știi senzația aia
‎când scuipi peste umăr...
‎Nu te ajută cu nimic.
‎Alo, cine e la telefon?
‎Dacă te vor, te iau.
‎- Cine e? ‎- Există încă o realitate.
‎În spatele celei în care trăim.
‎Legătura e cam proastă.
‎- M-ai pus pe difuzor? ‎- Mă auzi?
‎Eram acolo, Astrid. Eram acolo.
‎Din păcate, trebuie să...
‎Se va întâmpla iar.
‎...trecem la următorul apelant.
‎Nu închide. Sunt eu, Jakob.
‎Jakob Skipper.
‎E ca bănuțul vrăjit pe care ți l-am dat. ‎Nimic nu dispare de tot.
‎- Ce bănuț vrăjit? ‎- Nu mă mai ții minte?
‎O cunoșteam pe sora ta, Ida. ‎Și știu de ce a dispărut.
‎Cine e la telefon?
‎Superstițiile, cum le spui tu, sunt reale. ‎Totul e în carte.
‎- Trebuie să ne vedem. ‎- Cine ești?
‎Am fost acolo. I-am văzut dispărând.
‎- Ce vrei de la mine? ‎- Știu ce s-a întâmplat.
‎Alo?
‎Nu, refă legătura.
‎Refă legătura.
‎- Nu voiai să închid? ‎- Sună-l înapoi.
‎Ce naiba? Sună-l.
‎Sună-l înapoi!
‎- Nu știu cine e. ‎- De ce nu i-ai luat numărul?
‎- Apelantul. Cum se numește? ‎- Nu știu.
‎- Nenorocit de amator! ‎- Astrid! Ce se întâmplă?
‎TREI ABSOLVENȚI AU FOST GĂSIȚI, ‎DAR UNDE SUNT CEILALȚI?
‎JAKOB SKIPPER, AMELIA GEISLER ‎ȘI FALKE GRAVESEN
‎21 DE ABSOLVENȚI SUNT ‎ÎN CONTINUARE DISPĂRUȚI
‎La ce te gândești, dragă?
‎Nu cred că Ida se mai întoarce.
‎Și mie mi-e dor de ea.
‎Mi-e dor de ea tot timpul.
‎Dar nimeni nu renunță încă.
‎- Bună! Ce e? ‎- Bună!
‎Mersi că ai venit. Vera e cu tine?
‎- Da, e în mașină. ‎- Bine, putem...
‎- Putem merge la o plimbare? ‎- Da.
‎Mulțumesc.
‎Trebuie să aflu ce s-a întâmplat ‎când a dispărut Ida.
‎Bine.
‎Am decis să fac ‎o emisiune radio despre asta
‎și mă întorc la Copenhaga.
‎N-ai vrut niciodată să vorbești despre ea. ‎Acum faci o emisiune?
‎Trebuie.
‎- Vor fi doar câteva săptămâni. ‎- Și Vera?
‎O să mă întorc.
‎Mi-e milă de mama.
‎Mie mi-e milă de noi toți.
‎Întinde-te, da?
‎LĂCĂTUȘĂRIE
‎Sunt de la depozitele primăriei. ‎La revedere!
‎- Bună. ‎- Bună. E numărul 106?
‎Da. Cu ce vă pot ajuta?
‎Ești Jakob Skipper?
‎Sunt Astrid. ‎Cred că ai încercat să mă contactezi.
‎Nu.
‎- Nu ești Jakob? ‎- Nu.
‎Bine.
‎- I-am găsit adresa. ‎- E doar pentru corespondență.
‎Bine.
‎Știi unde îl pot găsi?
‎Habar n-am.
‎Pentru că fac o emisiune despre...
‎Nu sunt interesat. Strânge și du-te.
‎- A încercat să mă sune acum câteva zile. ‎- Ce voia?
‎Nu știu.
‎Sora mea e printre cei dispăruți.
‎Cum o chema?
‎Ida.
‎- Ieșeau împreună. ‎- Da.
‎Mi-o amintesc.
‎Kevin?
‎- Poți avea grijă de magazin? ‎- Da.
‎Vino în spate.
‎E fratele meu.
‎Primește doar corespondența aici. ‎Nu cred că te pot ajuta.
‎- Nu l-am văzut de mult timp. ‎- Știi unde ar putea fi?
‎Ar putea fi oriunde.
‎Jakob e în căutare, să zicem.
‎Ce caută?
‎Ce a zis la telefon?
‎A zis că i-a văzut dispărând, ‎printre altele.
‎N-a văzut nimic. Îți garantez. ‎Nu crede tot ce spune.
‎- De ce nu? ‎- L-au distrus.
‎Zvonurile. Ziarele.
‎Au dat vina pe el ‎și ceilalți care au scăpat.
‎Amelia și Falke. Au păstrat legătura?
‎Nu cred.
‎- Când l-ai văzut ultima oară? ‎- Acum mult timp.
‎Îmi pare rău.
‎Dacă afli ceva sau dacă...
‎își face apariția, vrei să mă suni?
‎Sigur.
‎- Cum te cheamă? ‎- Mathias.
‎- Mulțumesc. ‎- Sigur.
‎La revedere!
‎Salut!
‎Salut, Buster!
‎- Bună, scumpo. ‎- Buster!
‎- Bună! ‎- Bună, tată!
‎Intră!
‎- Bună, scumpo. ‎- Urcă!
‎- Da. ‎- Bună! Mă bucur să te văd.
‎Bună! Intră!
‎Toți zic că Bornholm e o insulă însorită.
‎De câte ori vin acolo, plouă cu găleata.
‎Da. A și nins într-o zi.
‎- Serios? ‎- Într-o zi, da.
‎Aici n-a nins.
‎I-am făcut om de zăpadă Verei, ‎cu morcov și tot tacâmul.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Ai schimbat dialectul local? ‎- Termină!
‎- Mereu spui asta. ‎- E cel mai ciudat dialect.
‎Îmi pare rău, dar e ciudat. Chiar e. ‎Am o nepoată
‎- ...care vorbește așa. ‎- Nu vorbește așa.
‎- Am vorbit cu ea la telefon. ‎- Nu vorbește.
‎Păsărește. Păsărește vorbea.
‎Așa sună dialectul.
‎Glumea.
‎Ție ți se pare drăguț, dar e ciudat.
‎Cât timp stai în Copenhaga?
‎Încă nu știu.
‎- Mă bucur că ai venit. ‎- E grozav că pot sta aici.
‎- E foarte plăcut. ‎- Ai venit cu serviciul?
‎- Da, cu serviciul. ‎- Ce faci?
‎Lucrez la o emisiune.
‎Despre ce e vorba?
‎- Despre ce s-a întâmplat atunci. ‎- Ce?
‎Aș vrea să fac o...
‎Să încerc să investighez ce s-a întâmplat.
‎Am nevoie s-o fac.
‎Ca să înțeleg...
‎M-am gândit s-o contactez pe Amelia.
‎- Știi, prietena Idei care... ‎- Nu, nu face asta.
‎- Trebuie să încetezi imediat. ‎- Tată, eu decid.
‎Nu, trebuie să încetezi. Imediat.
‎Nu răscoli lucrurile alea.
‎N-ai idee ce declanșezi.
‎- Dar trebuie să încerc. ‎- Nu.
‎Nu vreau așa ceva.
‎- Încetează! ‎- E decizia mea.
‎Nu e decizia ta. Cazul a fost închis.
‎Da? Au găsit-o pe Ida?
‎CE ASCUND CEI TREI ABSOLVENȚI ‎CARE N-AU DISPĂRUT?
‎E IMPOSIBIL SĂ NU FI VĂZUT NIMIC, ‎ZICE ANCHETATORUL HARALD BIRCH
‎Am lucrat mulți ani
‎și am avut multe cazuri, ‎dar niciunul ca ăsta.
‎O clasă întreagă, dispărută fără urmă.
‎- Apoi au apărut ei. ‎- Jakob?
‎Și Amelia și Falke. ‎Erau singura noastră pistă.
‎Nu pot dispărea 21 de elevi ‎fără să vadă nimeni nimic.
‎Am tot insistat că trebuie să știe ceva, ‎că trebuie să fi văzut ceva...
‎Poți sta acolo. ‎Ascundeau ceva, dar n-am aflat ce.
‎- Da. ‎- N-am ajuns prea departe.
‎- De ce ați închis ancheta? ‎- N-am închis-o.
‎Mi s-a luat. Au zis că n-o pot gestiona,
‎ca sunt obsedat și nu mai văd clar, ‎dar erau numai aiureli.
‎Așa că am copiat toate casetele ‎și am plecat.
‎Dar eu nu mai am ce face, s-a terminat. ‎Pot să-ți dau tot ce am.
‎Discuția asta...
‎e neoficială.
‎- Sigur. ‎- E important.
‎Da.
‎A fost o zi lungă și stai aici ‎de multe ore, Jakob, dar...
‎te rog, mai spune-ne o dată totul ‎de la început.
‎Mergeam, camionul a frânat ‎și ceilalți au dispărut.
‎- Și ce ați făcut? ‎- Am plecat.
‎- Ați părăsit locul faptei? ‎- Ascultă.
‎Eram în stare de șoc. ‎Nu știam ce naiba să facem.
‎Nu v-ați gândit să chemați poliția?
‎Era complet haos. ‎Nu ne-am gândit atât de departe.
‎- De ce nu mă credeți? ‎- Nu prea sună plauzibil.
‎Am căzut și m-am lovit la cap. ‎Am leșinat. Nu știu ce naiba...
‎Nu avea semne, vânătăi.
‎- Și nu se lovise la cap. ‎- Crezi că minte?
‎Cred că a fost forțat să mintă. ‎Dacă a fost complice
‎sau l-au șantajat, asta nu știu.
‎Dar nu e nevinovat.
‎Iat-o pe Amelia Geisler.
‎Era imediat după accident.
‎Stăteam în spate. În capăt.
‎Mi-era foarte rău. A trebuit să vomit.
‎- Și apoi ce s-a întâmplat? ‎- Și apoi
‎- ...camionul a frânat brusc și... ‎- Da?
‎...m-am trezit pe podea, ‎crezând că o să mor.
‎Cea mai bună prietenă a ta, Ida, ‎e printre dispăruți, nu?
‎Da.
‎Ții minte ce ai făcut ‎după ce camionul a frânat?
‎M-am uitat în sus și Ida dispăruse. ‎Toți dispăruseră.
‎Mai puțin voi trei, nu?
‎Nu știu de ce. Nu știm nimic. ‎N-am făcut nimic.
‎- De ce ați fugit? ‎- Pare sincer tulburată.
‎- Am intrat în panică și am fugit. ‎- Se poate spune așa.
‎Sau poate are remușcări.
‎Iată-l pe Falke Gravesen.
‎Eram speriat.
‎- De ce erai speriat? Ce făcuseși? ‎- Nimic.
‎Ascultă. Poți să-mi spui.
‎Știu că tu n-ai făcut nimic.
‎Dar Jakob? Jakob a făcut ceva?
‎- El a început. ‎- Ce a început?
‎- Totul. El ne-a dus acolo. ‎- Jakob?
‎El ne-a convins.
‎- Pe toți? ‎- Da.
‎Dar mai ales pe Ida.
‎- Ida? ‎- Ida Agerskov.
‎Care a dispărut.
‎Ea nu voia. Și nici eu nu voiam.
‎- Dar au zis că trebuie. ‎- Trebuia să ce, Falke?
‎- Nu știu cum se potrivește totul. ‎- I-a omorât?
‎- Pe cine? ‎- Pe colegii tăi.
‎- Eram doar noi patru. ‎- Cine?
‎Ida, Jakob, Amelia și eu.
‎- Și ceilalți? ‎- Nu erau acolo.
‎- Nu erau în camion? ‎- Mă refer la insulă.
‎Ce insulă, Falke?
‎- Cea din carte. ‎- Ce carte?
‎- Cartea lui Jakob. ‎- Deci colegii tăi sunt pe insulă?
‎Nu, eram doar noi.
‎Nu înțeleg care e legătura, Falke.
‎- Despre ce vorbim? ‎- Nici eu nu înțeleg.
‎Cred că am făcut ceva rău acolo.
‎- Ce ați făcut rău? ‎- Am stricat tot.
‎Totul a mers prost după aceea.
‎Despre ce vorbește? Ce insulă e asta?
‎Am verificat. ‎Am găsit insula despre care vorbea.
‎Dar nici urmă de copiii dispăruți.
‎E un caz în care ‎e aproape imposibil să ai o teorie.
‎Au fost uciși, îngropați?
‎Au fugit cu o sectă, au fost răpiți? ‎Ce s-a întâmplat?
‎De un lucru sunt convins: ‎ăștia trei știu ceva.
‎Degeaba bați.
‎- Îl caut pe Lars Geisler. Nu stă aici? ‎- Caută-l la Tove's.
‎- Tove's? ‎- Barul Tove's.
‎Mai încolo, pe strada asta.
‎Mulțumesc.
‎Lars Geisler vine pe aici?
‎- Lars? Nu-mi sună cunoscut. ‎- Nu?
‎- Nu-mi sună cunoscut, nu. ‎- Bine.
‎- Îmi pare rău. ‎- Pe Laden îl cauți?
‎E acolo.
‎Laden? Ai musafiri.
‎- Îmi mai dai o bere? ‎- Da, sigur.
‎- Tot fără pahar? ‎- Da, mulțumesc.
‎Mă scuzați, sunteți tatăl Ameliei?
‎Vreți o bere?
‎Nu știu dacă mă țineți minte. ‎Sunt Astrid, sora Idei.
‎Aș vrea mult să...
‎- ...vorbesc cu Amelia. ‎- Nu e aici.
‎- A dispărut. ‎- Nu, știam...
‎Credeam că ea a rămas.
‎Știți unde e?
‎- Nu mă înțelegi? ‎- Vă întreb...
‎Nu înțelegi ce spun?
‎Nu mai e aici.
‎E moartă?
‎Da, se poate spune și așa.
‎Vrei să știi un secret?
‎A meritat-o.
‎Te agiți prea mult în jurul ei.
‎Termină. Nu mănâncă. Nu doarme.
‎Nu e normal. Nu e în apele ei.
‎- Vrea atenție. ‎- Nu. Suferă.
‎Ca și noi. Nu e bine. ‎Are nevoie de ajutor.
‎N-o ducem la doctor. Nu are nimic.
‎Cum poți să spui asta?
‎Și eu sunt nebună?
‎Termină! ‎Strică să stea de vorbă cu cineva?
‎Un psiholog de copii.
‎Astrid!
‎Ești somnambulă. Astrid, trezește-te!
‎Visezi.
‎Trezește-te, draga mea.
‎Vino încoace.
‎Hai!
‎I-am văzut.
‎Cum i-ai văzut?
‎În întuneric.
‎Era un loc înfricoșător.
‎- Se numește episod, când ai... ‎- Dar a fost real.
‎Probabil ți s-a părut real, dar așa e ‎când ți-e foarte dor de cineva.
‎O să te protejez. Îți promit.
‎Sunt aici, lângă tine.
‎Întotdeauna.
‎Ne-a luat mult timp să trecem peste asta.
‎- N-a fost ușor. Nici ție nu ți-a fost. ‎- Așa e.
‎Tu și David aveți probleme?
‎Nu prea e relevant.
‎Înțeleg că nu e ușor cu un copil mic.
‎Tată, m-a sunat Jakob Skipper.
‎Așa se explică.
‎M-a sunat în direct la radio și a zis
‎că i-a văzut dispărând.
‎Nu-mi place s-o spun, dar Jakob e bolnav.
‎- Are ceva... ‎- Da.
‎- Avea încă de atunci. ‎- Da, dar nu poate fi o coincidență
‎că sună acum și spune că știe ceva.
‎Tocmai am văzut ‎înregistrarea interogatoriilor
‎și e clar că ascunde ceva.
‎- Ascultă. ‎- I se citește pe față.
‎Ascultă, draga mea. Știu cum te simți.
‎- Da, dar... ‎- Știu cum te simți.
‎Am intrat de multe ori în labirintul ăsta.
‎Înțelegi?
‎Dar trebuie să accepți.
‎- Nimeni nu știe ce s-a întâmplat atunci. ‎- Da.
‎Și trebuie să trăim cu asta.
‎Da?
‎Vino încoace!
‎NE VEDEM DISEARĂ! TATA
‎Buster?
‎Hei, ce e?
‎Ce e?
‎Nu!
‎- Nu vă uitați cutiile. ‎- Da.
‎Să mergem.
‎Astrid?
‎Ora s-a încheiat.
‎- Aici‎ A‎strid. ‎- Ce a zis când a sunat?
‎- Ce? ‎- Cine e?
‎Ce a spus Jakob când a sunat?
‎- Spune-mi! ‎- Mathias, tu ești?
‎Ai zis că fratele meu a sunat. ‎Dar ce a zis?
‎Păi a zis că...
‎Ce?
‎Nu contează. Acum e mort. S-a sinucis.
‎- Ce? ‎- S-a aruncat.
‎- Ce? ‎- Frățiorul meu e mort.
‎Când s-a întâmplat?
‎Nu contează.
‎- Poți să nu-l mai cauți. ‎- Când s-a...
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum