A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Astrid, nyisd ki!
Astrid, gyere ki!
- Kávét? - Köszi.
Azt hiszem, elmegyek Jakob temetésére.
Jól van.
Jössz te is? Szombaton lesz.
Nem megyek el.
Megtartottad Ida cuccait?
Szerinted Lene megtartotta?
Nem tudom.
Csak nem látogatod meg?
Ne tedd ezt!
- Miért ne? - Mert anyád nincs jól.
Neked sem tenne jót.
Nagyon manipulatív.
Már a helyén tudom kezelni, apa.
Alig láttad őt az elmúlt 20 évben.
Valóban, de...
a költözés előtt láttam.
Pontosan erről beszélek.
Nem jó ötlet.
Hé, Astrid! Vigyázz!
Atya-gatya!
Ne játssz anya teáskannájával!
- Nem akarjuk, hogy leessen. - Oké.
Ida, fél nyolc van!
Jövök már!
Helló!
- Szia! - Szia!
- Bocsi! - Háromnegyedet mondtál!
- Bocsi, én... - Ugyan!
Nem is köszönsz nekem.
- Szia! - Szia!
- Jellemző rád! - Helló!
- Pénteken előbuli lesz Patricknál. Jössz? - Talán.
- Azta, de bunkó! - Miért?
Ennyire átlátszó lennék? Hahó!
Ne légy olyan érzékeny!
Amúgy sem akarok velük bulizni.
Pedig nagyon rendesek.
Ha kedveled a nevetséges, felszínes embereket.
- Hali! - Sziasztok!
- Mizu? - Mit csináltok szombat este?
- Van egy tervem. - Semmit.
- Na? - Felejtős a dolog.
- Azt se tudod, miről van szó. - Nem, de mindegy is.
Miért?
- Tudod, milyen az anyám. - Ezen segíthetünk!
Az kizárt.
Mondd azt, hogy Ameliánál leszel!
Jártál már nálam?
- Nem, még nem. - Erről beszélek.
Nem hagyhatod, hogy irányítsa az egész életed!
- Nem hagyom, Jakob. - Dehogynem.
Ne beszéljünk erről!
Nem tudsz kilopódzni? De tudsz, igaz?
Egyáltalán mit csinálunk?
- Megint Ouija-táblázunk? - Nem.
Múltkor szétbarmoltad, cibáltad az üveget.
Nem... nem működött.
Spongyát rá! Teljesen másról van szó.
Ez igazi.
SAJÁT GYÁRTÁSÚ NETFLIX TARTALOM
Miért ne lehetnék punk és anarchista is?
Hallgathatsz punk zenét anarchistaként,
de nem követheted egyszerre a punk és az...
- Ida, van tamponod? - Nem hiszem.
És betéted?
- Ida, nincs nálad betét? Fontos! - Nincs.
- Megnéznéd? - Nincs, Amelia!
- Azt hittem, egyszerre jön meg. Mint rég. - Nem volt ilyen.
Az anarchizmus a tökéletes rendszer keresése.
Lehetsz kommunistaként anarchista...
- Nagyon dögös. - Mi van?
Látom, hogyan nézel rá.
Sehogyan nem nézek rá.
- De igen. - Nem!
Jól néz ki.
Pont az eseted.
Hívd el randizni!
Menni fog!
- Egy ember a vezető, míg... - A pasik imádják.
Majd én! Szólok neki.
- Nem! Ne! - Szia, Stolli!
- Igen? - Ida kérdezi, hogy
- elmennél-e vele a klubba. - Nem kérdezi!
Nagyon szeretné.
- Péntek? - Igen.
- Persze! - Szupi!
- Fantasztikus! - Menj el te!
Szívesen! Később megköszönöd.
Olyan hülye vagy!
Ezt nézd meg, Jakob!
- Ez melyik? - Ez a legjobb.
Nem gondoltam, hogy az eseted.
Falke, nem az esetem!
Röhejesek vagytok!
Miért csináljátok ezt?
Hazamegyek, mielőtt anyám kiborul.
Sziasztok!
- Mehetnénk együtt. - Ma nem, Falke.
- Helló! - Szia!
Hét óra van, Ida.
Nyugi!
Megegyeztünk valamiben!
A barátaimmal voltam.
Ismered a szabályt,
és amíg az én házamban laksz, be is tartod!
Tizennyolc éves. Nem lesz gond.
Ne merj ellentmondani nekem!
Hat órában egyeztünk meg, ehhez tartsd magad!
Ez kész börtön!
Mintha sosem lettél volna fiatal!
Nem értesz semmit!
Más világot élünk.
Igen, de már nem gyerek.
Szia, Lene!
Astrid...
Bemehetek...
Gyere csak!
Nem érdekes!
Kérlek...
Nos, akkor...
Főzök teát!
Köszi.
- Ülj csak ide! - Köszi.
Úgy.
Pont így emlékeztem a házra.
Furcsa belegondolni, nem?
Abba, hogy...
te most idősebb vagy...
mint Ida az eltűnésekor.
Igen.
Mintha megállt volna az idő.
De most, ahogyan rád nézek...
már látom...
azt a sok időt...
amit elvesztettem...
- Amit mind elvesztettünk. - Igen.
De ti Dennisszel továbbléptetek.
De jó újra látni téged!
Látom, fested a hajad.
Jól van.
Emlékszel erre?
- Ida imádta. - Igen.
A Kósz-szigeti nyaraláson vettük.
Hozzá sem nyúlhattam.
Ne, óvatosan!
Nem mintha te nem...
Hallom, már van saját gyereked. Szóval tudod, hogy megy ez.
Van egy kislányom.
Olyan morcos, mint te voltál?
Nem emlékszel?
Egy kicsit mindig morcos voltál.
Nem.
Nem sok mindenre emlékszem.
Nem értettük. Idához voltunk szokva,
és ő mindig olyan vidám, barátságos volt...
Hiányoztál!
Jobban vagy?
- Igen. - Mármint...
...jobban... lettél?
Ja, az... Bocsi!
Még mindig jár. Folyton ezt csinálja.
Nem is tudom. Megjavíttattam, de...
Az órás, egy kedves fiatalember elmagyarázta, mi a teendő vele.
Szia!
Haragszol még anyára?
Tiszta őrült.
Csak meg akar védeni.
Ő kérte, hogy mondd ezt?
Nem.
Ne hallgass rá, Astrid!
Nem bízhatsz a szüleidben!
De én mindig itt leszek neked.
Ugye, tudod?
Mi az?
Neked készítettem.
Milyen madár?
Azt hiszem, kanári.
Szép.
Köszi!
Anya szeret téged.
Az nem szeretet.
Hát micsoda?
Irányításmánia.
Az egészen más.
GIMNÁZIUMI ÉVKÖNYV
IDA ORVOS LESZ ÉS A KÖVETKEZŐ TERÉZ ANYA.
A TANÁR, AKIVEL KAVARNA: HENRIK.
Mit keresel itt?
Nem engedtelek be ide!
Ez Ida szobája!
Sajnálom.
Hogyne.
Megkérdezhettél volna előtte.
A szobának...
úgy kell kinéznie, mint régen, tudod?
Hogy itthon érezze magát.
Amikor visszajön.
Szia!
- Helló! - Mit csinálsz?
Semmit.
Skipperre várok. Próbánk lesz.
Mit hallgatsz?
Csak néhány közös demókazettánkat.
Belefülelhetek?
Igen, persze.
Ostara...
Én dobolok rajta.
Ki az az Ostara?
Azt nem vágom. Skipper írta a szöveget.
Szia!
Mizujs? Mit csináltok?
Beszélnem kell Henrikkel!
Henrik!
Mi a házi holnapra?
A tanulás kulcsa az, hogy azt olvasd, ami érdekel, érted?
- Tehát... - Tehát...
Kövesd a vágyaid!
Kövessem a vágyaim?
Kövesd a vágyaid!
Na? Húzzunk innen?
Hallottam az új számot.
- A mi számunkat? - Aha.
Zsír. Mit gondolsz róla?
Hát, szerintem nagyon jó!
Oké.
Elnézést a zavarásért!
- Újságíró vagyok... - Várjon!
Ó, a mindenit!
Újságíró vagyok. Műsort készítek a '99-ben eltűnt diákokról.
Akkoriban nem dolgoztam az iskolában, de természetesen emlékszem.
Találtam egy évkönyvet, amely említést tesz egy Henrik nevű tanárról.
Segítene kikeresni a vezetéknevét?
Az a három állt a dolog mögött, igaz? Azok, akik nem tűntek el.
- Erre nincs bizonyíték. - Ó!
Azt hittem, van.
A sofőr unokatestvérével egy utcában laktunk.
A fickó, aki aznap éjjel a teherautót vezette, kómába került.
- Ki, a sofőr? - Igen.
Teljesen elvesztette az öntudatát.
Felépült?
Maradjon ott!
- Ki? - A sofőr.
Fogalmam sincs.
Már nem ott lakunk...
- Biztosan Henriknek hívják? - Igen.
Nincs Henrik nevű tanár a tanév nyilvántartásában.
Ez különös.
Megnézné, ki volt az osztályfőnökük?
Úgy tűnik, hiányzik az az irat.
- Senki sincs a nyilvántartásban. - Ó!
Többnyire rendben van a papírmunka.
Jó éjt! Lefekszem.
Rendben, szívem! Jó éjt!
Jó éjt!
Amelia!
Jakob!
Falke!
Amelia!
Mit csináltok?
- Látnod kellett volna az arcod! - Halálra rémültem!
- Gyere! - Gonosz vagy. Miért csináltad?
- Nyugi! Állj le! - Miért csináltad?
- Sajnálom! Örülök, hogy látlak! - Miért teszed ezt velem?
- Ide temetik a beavatottakat. - Milyen beavatottakat? Kik ők?
Nem tudom, kik ők, de nézd a jelet!
Itt is.
„Michael Remolino.
Élt 1830 és 1880 között.”
- Ők szabadkőművesek? - Nem.
És „Gregers Turbilhao. Élt 1880 és 1957 között”.
Mégis mit jelent?
- Az rejtély. - Jaj, ne csináld már ezt!
- Pedig az. - Mit csinálunk?
Majd meglátod!
Üdvözlöm!
Köszönöm.
- Üdv! - Jó napot!
Őszinte részvétem!
Köszönöm.
Elnézést, amiért olyan állapotban hívtam!
Ne aggódjon emiatt!
Mathias!
Ez egy grimoár.
- Az meg mi? - Varázskönyv.
Nézzétek a jelet!
Ugyanolyan.
Csak úgy szabadulhatsz meg tőle, ha valaki többet ad érte, mint te.
- Mit adtál érte? - A lelkem.
A lelkemért plusz egy koronáért megvehetem?
Ami azt illeti, loptam.
- Kitől? - Nem olvastam ki.
Nagy részét nem értem. Jó sok őrültséget ír szertartásokról.
- Nagyon régi lehet. - Mint a könyv a Gonosz halottban?
Csakhogy ez igazi.
- Dehogy igazi! - Tudom, hogy az.
Mi áll benne, Jakob?
„Kérdé a cyning:
'Mily ajándékokkal járulsz elénk?
Mivelhogy ajándékoznod kell!
Ki örömét keresé, elébb szenvednie kell annak!'”
Fennköltebben nem megy, Jakob?
„Mondá a cyning:
'Élted add!
Melyt úgyis elvesztenél.
Add azt önként, vagy
mindőtök szenvedjék!'”
Semmit sem értek. Ki az a „cyning”?
Ő a király. Szóval...
...önként kell odaadnod az életed, különben megbüntetnek.
- Odaadni? Kinek? - A halálnak, gondolom.
És ki a király?
Hát...
Ez egy sziget térképe. Ha jól értem, nap-éj egyenlőségkor ott ünnepelnek.
Nap-éj egyenlőség?
Amikor az éjszaka és a nappal egyforma hosszú.
Ez egy szertartás.
Valami Ostara tiszteletére.
Ott a helyünk!
- Mit veszíthetünk? - Nem!
Tudod, hol van a sziget?
- Igen, tudom. - Falke, nehogy bevedd!
De ez az igazság!
- Őrültség. - Nincs vesztenivalónk.
- Csak hülyül velünk. - Nem.
Nincs semmilyen fura szertartásos sziget.
És ha mégis?
- Te találtad ki. - Nem.
Honnan tudod, hogy ez igaz?
Ha nem az, kirándulunk egy jót.
Megyek, hogy lássam az arcod, amikor felsülsz.
Rendben.
Mindig ketten voltunk, öcsikém.
Egy csapat voltunk, a Skipper fiúk.
Helsinge fenegyerekei.
Senki sem mert ujjat húzni velünk.
Engedjék meg...
Segíteni próbáltam, de...
nem engedted.
Az öccse gyilkos volt, tudja jól!
Ne most!
Megölte a lányom!
Mindegyiküket megölte!
Úgy tesznek, mintha nem így lenne, de mind tudják ezt!
Kérem, távozzon...
Szégyelljék magukat!
Hozzám ne érjen! Képmutatók!
Maguk mind egy szálig képmutató alakok!
A lányom halott!
Jogom van itt lenni!
Sosem tudtam, mi jár éppen a fejedben, de...
Néha úgy érzem,
- semminek sincs értelme, tudod? - Hát igen.
Anyám régen mesélt nekem
egy emberkéről, aki csapdába esett egy pitypangban.
Kiabált, de senki sem hallotta.
Néha pont így érzem magam.
Mindenki egyedül van, és semmi sem számít.
Ha úgy döntesz, hogy te máshogyan teszel, az számít, nem?
Nem, ha nincs szabad akarat, Jakob.
Ha úgy hiszed, hogy van szabad akarat, akkor nem számít, ha tényleg van.
- De szerintem nincs. - Gondold azt, hogy van!
Nem. Nem hiszem, hogy így működik.
Hiszek a reinkarnációban.
Az nagy hülyeség, Jakob.
Akkor tényleg nem számít semmi. A következő életedben máshogy teszel.
Ezt belátod, nem?
Minden előre meghatározott.
Kiabálhatunk a kis pitypangban, ahogy a torkunkon kifér, de...
...igazából semmi sem számít.
Semminek sincs értelme.
Ennek sincs értelme?
Nem volt jó?
De.
Fura, mert barátok vagyunk?
Nekem ez volt az első.
Ne haragudj, nem tudtam!
Ne kérj bocsánatot, Jakob!
Megőrülök érted!
Csak nem hittem, hogy kölcsönös.
Én sem.
Ja, persze.
MARRÁKES
Mi ez a Marrákes-mánia nálad?
Nem tudom.
Mindig vonzott az a város.
Nyáron odaköltözöm.
Én is megyek.
Mi van?
- Veled megyek. - Miről beszélsz?
Komolyan.
Veled megyek.
Majd minden nap vízipipázunk és agyoncukrozott teát iszunk.
Ezt mikor szerezted?
Mi ez?
Ez egy dátum.
Azt látom.
Minek a dátuma?
A halálomé.
Honnan tudhatnád, hogy, mikor halsz meg?
Menj ki!
Siess!
Mit csináltatok?
Fekete Pétereztünk.
Értem.
De Thea megharagudott rám.
Azt mondta, hogy az asztal alá dobtam a Fekete Pétert.
- És tényleg? - Persze.
Különben vesztettem volna.
Kicsim!
Beszélhetek anyával egy percet?
- Szia, anya! - Szia! Szeretlek.
- Játssz a szobádban! - Jó.
Szia! Jól haladsz? Minden oké?
Azt hiszem, igen.
Minden rendben.
Alakul a műsor?
Igen.
Jól van apukád és Isobel?
Igen, egy kicsit...
- A szokásos, tudod. - Értem.
Mesélj még!
Hát...
Nem felejtettetek még el?
Nem, minden nap rólad beszélünk.
Te mesélj! Mit csináltatok ma?
Vera ma tanulmányi kirándulásra ment.
Mérges volt, mert a buszsofőr leszidta őket.
Túl sokat ugráltak az ülésen.
Azt hinnéd, a sofőr hozzá van szokva, hisz mindig gyerekeket szállít.
Tudod már, mikor jössz vissza?
Még nem igazán.
Mostanában mindenfélén gondolkodom.
Arról, amit előtte mondtál.
- Igen? - Rólunk.
Igazad lehet.
A SOFŐR FELÉBREDT A KÓMÁBÓL.
Hát, igazad lehet.
Igen? Miben?
- Kettőnket illetően. - Ja, igen.
Most is dolgozol?
Nem.
- Hogy én milyen hülye vagyok! - Nem, itt vagyok.
- Itt vagyok. Figyelek. - Dehogy!
Pont ez a baj. Sosem figyelsz rám!
Csakúgy eltűnsz. Minden körülötted forog!
Később beszélünk.
Halló! Astrid Agerskov vagyok.
Beszélhetnék Torben Brinkkel?
- Jó napot! Astrid vagyok. - Jó napot!
- Fáradjon beljebb! - Köszönöm.
Akassza fel a kabátját!
- Most éppen alszik. - Értem.
Nemsokára felébred.
Rendben.
- Bezárná az ajtót? - Persze.
Szokott kötni?
Nem, nem igazán.
Ami azt illeti, egyáltalán nem.
Én most kezdtem.
- Értem. - Szívből ajánlom!
- Igen? - Jót tesz a léleknek.
Most zoknit kötök.
Igen?
Zoknira mindig szükség van.
Ezt én is így látom.
- Abból sosem elég. - Igen.
Doris!
Ez ő.
Jöjjön!
Reméljük, jó a hangulata.
Jöjjön! Csak be kell adnom a gyógyszereit!
Gyerünk, tátsd nagyra a szád!
Gyerünk, Torben!
Torben, kinyitnád a szád?
Belé kell kényszerítenem, különben nem veszi be.
Ügyes vagy!
Jól van.
A lány beszélni szeretne veled.
- Melyik lány? - Ő.
- Lány! - Kér kávét?
Igen, kérek. Az remek lenne.
Jó napot!
Astrid vagyok.
Kérdezhetek valamit?
Téged ismerlek.
Nem hiszem.
Játsszunk?
Huszonkettő.
Huszonegy.
Huszonhárom.
Kérdezhetek valamit?
Emlékszik arra, amikor a végzősök teherautóját vezette?
Ezt nézze!
- Fiúk, lányok. - Így van.
Felismeri valamelyiküket?
Nem kedvelem őket.
- Miért? - Nem valami kedvesek.
Miért?
Mi a helyzet vele? Emlékszik Idára?
Ő nem boldog.
Egyáltalán nem az.
A lány...
eltűnt!
Hol van?
Eltűnt.
Hol volt, hol nem volt!
Elnézést kérek a kérdésért, de mi történt vele?
Nehéz volt megállapítani.
A CT-vizsgálat semmit sem mutatott ki, pedig három évig kómában volt.
Végül azt a pasast kellett hazahoznom.
Hozzászokik az ember 18 év után.
„Míg a halál el nem választ.”
- Kér egy cigit? - Nem, köszönöm.
Azért vannak előnyei is.
Mindig nyaggatott a dohányzás miatt.
Soha nem önmaga?
Vannak tiszta pillanatai, amikor felfogja, amit mond?
„Önmaga”? Mit ért ezen?
Ő most már az a pasas.
Hazudnék, ha azt mondanám,
soha nem gondoltam arra, hogy elküldjem, más gondjaira bízzam.
De mint mondtam,
időnként akad egy-egy pillanat, amikor rám néz...
és akkor olyan...
mintha a jó öreg Torben
még ott lenne valahol.
Torben, az istenit!
Torben!
Hívjon mentőt!
Torben, hallasz? Torben!
Nyugi, csak nyugi!
Siessen már, az istenit! Itt vagyok.
Úgy, nyugalom, Torben!
Úgy-úgy!
Nyugodj meg, jó? Itt vagyok veled.
A feliratot fordította: Poór Anikó