‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- דיוויד: שבע שיחות שלא נענו -‬
‫- את בכלל על המטוס הזה? -‬
‫- אני בסדר. סליחה -‬
‫הגענו.‬
‫שם.‬
‫תלכי את שאר הדרך.‬
‫- ברוכים הבאים למרקש -‬
‫אני יכולה לעזור לך?‬
‫כן. סליחה, אני...‬
‫מחפשת את הכתובת הזאת. זה כאן?‬
‫זה נמצא כאן?‬
‫שמי אסטריד ואני מחפשת את...‬
‫אסטריד?‬
‫את לא מזהה אותי?‬
‫אמיליה?‬
‫- תוכן מקורי של NETFLIX -‬
‫הציפור הקטנה תמיד עפה לצידה.‬ ‫הן היו החברות הכי טובות.‬
‫אבל בשנה שידועה כ...‬
‫שנת הארנב.‬ ‫-כן.‬
‫הכול השתנה.‬
‫כשאלת האביב, אוסטרה, חזרה עם הציפור כרגיל,‬
‫קבוצת ארנבים פגשה אותן באחו.‬
‫ארנב אחד היה גדול וחזק יותר מהאחרים.‬
‫מלך הארנבים.‬ ‫-הוא הסתכל על הציפור.‬
‫והתאהב בה בטירוף עד כדי כך שיצא מגדרו.‬
‫אז הוא רקד ורקד כל הלילה.‬
‫בבוקר, כשאוסטרה עמדה ללכת הביתה,‬ ‫הציפור לא רצתה ללכת.‬
‫הגיע הזמן.‬ ‫-אני בא.‬
‫אני אזדרז.‬
‫הציפור נשארה עם מלך הארנבים.‬ ‫אוסטרה הלכה הביתה לבדה והייתה עצובה.‬
‫כשהיא חזרה באביב שלאחר מכן,‬
‫היו הרבה ביצים באחו.‬
‫אחת הביצים בקעה.‬
‫וארנב הפסחא החמוד ביותר קפץ אליה,‬
‫והיא התמלאה באושר.‬
‫מאז אותו יום, ארנב הפסחא הביא ביצי פסחא.‬
‫הלילה עובר מהר, מותק. אחזור בבוקר.‬
‫לילה טוב, יקירתי.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫אני אחזור.‬
‫כמה פעמים היית כאן?‬ ‫-זו הפעם הראשונה שלי.‬
‫את תתרגלי לזה.‬
‫אחזור הביתה בקרוב.‬
‫זה מה שהם אמרו לי.‬ ‫זאת הפעם השביעית שלי.‬
‫אבל אני לא אחזור. אני לא חולה.‬
‫אימא שלי אומרת שאני מיוחדת.‬
‫כן, אנחנו משוגעים במיוחד.‬
‫אולי אתה, אבל אני לא.‬
‫אז למה את כאן?‬
‫תוכלי לקחת את התיקים שלה, בבקשה?‬ ‫-תודה לך.‬
‫טוב שהגעת עכשיו.‬
‫בדיוק יצאתי מ-60 ימי שתיקה.‬
‫יפה כאן, נכון?‬
‫סיבל, שלום.‬
‫למה הוא קרא לך סיבל?‬
‫כי זה השם שלי.‬
‫מה עם אמיליה?‬
‫שחררתי אותה. היא איננה.‬
‫היא הייתה נשמה מיוסרת.‬
‫אידה הייתה האדם היחיד שהיא אהבה.‬
‫אבל זה לא היה טוב בשבילה.‬
‫אמיליה רצתה את אידה, ורצתה להיות אידה.‬
‫אז כשאידה נעלמה, לא נותר דבר.‬
‫אז עזבתי וקברתי אותה.‬
‫ועכשיו יש את סיבל.‬
‫וסיבל חיה את הרגע, וסיבל קלילה.‬
‫אני מחפשת את המקום שיאקוב מת בו.‬
‫זה קרה כאן?‬
‫כן.‬
‫כמו אמיליה, הוא בחר לסיים את חייו כאן.‬
‫אסטריד, בואי.‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫יאקוב?‬
‫את ילדה כל כך טובה.‬
‫כזאת ילדה של אבא.‬
‫זאת אני? לא, זאת לא אני.‬
‫זו אני אם הייתי גבר.‬
‫היי. למה את יושבת פה?‬
‫יש לנו מקומות קבועים?‬ ‫-לא.‬
‫אנחנו בדרך כלל יושבות יחד.‬
‫בוקר טוב.‬
‫שבו.‬
‫אני מקווה שהיה לכם סוף שבוע טוב.‬
‫פתחו את הספרים בעמוד 73. פרק ארבע.‬
‫בואו נתחיל.‬
‫פנתאיזם. מה זה אומר?‬
‫זה ביוונית."פן" פירושו הכול.‬ ‫"תאוס" פירושו אלוהים.‬
‫"פנתאיזם". אלוהים הוא הכול.‬ ‫הכול הוא אלוהים.‬
‫היקום. הטבע. אני ואתם. ‬
‫היי.‬
‫אנחנו בסדר או ש...?‬
‫אתה כועס עליי?‬
‫אין לך מה להגיד?‬
‫אתה חייב ל....‬ ‫-אני לא חייב לעשות כלום.‬
‫אבל...‬
‫אתה היית זה ש...‬ ‫-שמה?‬
‫מה בדיוק עשיתי?‬
‫אמרת שזה אתה ואני.‬
‫בוא נסיים את זה, פאלקה.‬
‫כן.‬
‫יאקוב התקשר אליי זמן קצר לפני שהוא מת.‬
‫אני חושבת שזה היה מכאן.‬
‫לא ידעתי שהייתם בקשר.‬ ‫-לא היינו.‬
‫הוא היה מאוד מבולבל ו...‬
‫הוא נשמע כאילו הוא יצא מדעתו.‬
‫הוא אמר שהוא ראה משהו‬ ‫ממש לפני שאידה נעלמה.‬
‫ומשהו על ספר.‬
‫והוא שלח לי את העמוד הזה,‬ ‫שקיבלתי אחרי מותו.‬
‫את יודעת על זה משהו?‬
‫יש לך מושג מאיפה זה?‬
‫לא.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫הוא פחד, או...?‬
‫יאקוב מעולם לא ממש התאושש ממה שקרה.‬
‫בואי.‬
‫יאקוב שכנע את עצמו שהוא עומד למות‬ ‫בתאריך מסוים.‬
‫הוא מת בתאריך שקעקע על זרועו‬
‫כשהיה בן 18.‬
‫ה-22 בדצמבר.‬
‫היום האפל ביותר בשנה.‬
‫אנחנו מצלצלים בפעמון בשקיעה.‬
‫כאות תודה על האור שהשמש נתנה לנו.‬
‫למה קראת למקום הזה מרקש?‬
‫מרקש היה החלום שלי ושל אידה.‬
‫וכשאידה נעלמה...‬
‫נסעתי לשם לבד.‬
‫אבל מרקש לא הייתה בדיוק מה שדמיינו.‬
‫אז בניתי את זה במקום.‬
‫סיבל, הם מחכים לך.‬
‫זו תפילת הערב שלנו.‬
‫אולי תצטרפי אלינו?‬
‫תבואי כשתהיי מוכנה.‬ ‫-תודה.‬
‫אסטריד, זה הזמן לארוחת הערב.‬
‫רק רגע.‬
‫מה שאת עושה זה מסוכן. ראיתי אותך.‬
‫התרופה עוזרת לך.‬
‫את לא רוצה שזה ייעלם?‬
‫אני מחפשת את אחותי. היא לכודה במערה,‬
‫והם אמרו שאם אקח את הגלולה,‬ ‫לא אוכל ללכת יותר למערה.‬
‫ואני היחידה שיכולה להשיב אותה.‬
‫אבל זה לא אמיתי. זה מה שהמבוגרים אומרים.‬
‫אתה יכול לראות אותי?‬ ‫-כן.‬
‫ואני אמיתית?‬ ‫-כן.‬
‫אז איך אתה יודע שהחזיונות שלנו לא אמיתיים?‬
‫אין לי חזיונות. אני שומע קולות.‬
‫מה הם אומרים?‬
‫אני לא מקשיב להם.‬
‫אולי הם רוצים לומר לך משהו.‬
‫כמו המערה שמראה לי את הדרך לאחותי.‬
‫אולי הקולות מנסים לעזור לך.‬
‫סיימת לאכול?‬
‫אז שימי את הצלחת במטבח.‬ ‫שעת סיפור מתחילה בקרוב.‬
‫את לא מפחדת?‬
‫כן, מאוד.‬
‫אסטריד? את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫בואי. זה מתחיל עכשיו.‬
‫את יכולה פשוט לדפוק על הקיר.‬
‫עשיתי את זה עם הילד שהיה בחדר שלך.‬
‫תדפקי פעמיים כדי לסמן שאת בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫כל הכבוד.‬
‫להשאיר את האור דולק? טוב.‬
‫ליל מנוחה.‬
‫אידה?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אסור לך להיות כאן.‬
‫סיבל, הסתכלי עליי.‬
‫הירגעי.‬
‫סיבל, הסתכלי עליי.‬
‫הירגעי.‬
‫- אני לא חולה -‬
‫אני לא חולה.‬
‫אף פעם לא תחזרי לבית הספר?‬
‫אסטריד, תניחי לה. צאי החוצה.‬
‫רק תישארי במיטה, מתוקה.‬
‫את צריכה משהו?‬
‫פשוט תניחי לי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בטח.‬
‫נתת לה להישאר במיטה?‬ ‫-היא חולה.‬
‫חלפו שלושה שבועות. לא כדאי שהיא תלך לרופא?‬
‫תפסיק.‬ ‫-לא, בסוף היא תיכשל בבחינות שלה.‬
‫ואז היא תיבחן במועד ב'. זה לא כזה נורא.‬
‫אידה? את חייבת לקום עכשיו.‬
‫תניח לה.‬ ‫-לא. לא אעשה זאת.‬
‫כולנו עברנו שברון לב,‬
‫אבל להישאר במיטה לא יעזור.‬
‫אתה פשוט לא מבין.‬
‫זה נענע.‬
‫זה יעזור.‬
‫אוי, מתוקה שלי.‬
‫כמה זמן את כבר מקיאה?‬
‫כמה ימים.‬
‫את בהיריון?‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫נמצא פתרון.‬
‫התכוונתי לנסוע למרקש.‬ ‫-ותעשי זאת. תקשיבי...‬
‫את תעשי זאת.‬
‫אני לא יכולה פשוט להיפטר מזה?‬ ‫ -בטח, את יכולה, אבל...‬
‫אני לא חושבת שכדאי לך.‬
‫אני חושבת שתתחרטי על זה.‬
‫פעם קיבלתי את המתנה הגדולה ביותר.‬
‫את יודעת מה היא הייתה?‬
‫את.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אסטריד.‬
‫אני צריך אותו בחזרה. פאלקה, תן לי‬ ‫את הגרימוואר עכשיו, אם הוא אצלך.‬
‫אופס!‬
‫הוא נראה שונה, רגוע יותר.‬
‫הוא רק אמר שהוא סוף סוף מצא ‬ ‫את מה שהוא חיפש כל כך הרבה זמן.‬
‫- יאקוב סקיפר -‬
‫מה הקטע של הספר הזה? מה כתוב בו?‬
‫אמרת שאת לא מזהה את העמוד.‬
‫מה את לא מספרת לי?‬
‫תעני לי!‬
‫טוב.‬
‫כל מה שנכתב בספר הזה התגשם.‬
‫שום דבר לא מקרי. אפילו לא זה שיאקוב,‬ ‫פאלקה ואני נשארנו מאחור.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫מה המשמעות של העמוד הזה?‬ ‫למה יאקוב שלח לי אותו?‬
‫הוא רצה להזהיר אותך.‬ ‫-ממה?‬
‫האקווינוקס הוא מחזורי.‬ ‫הוא חוזר על עצמו כל 21 שנה.‬
‫וזה עכשיו. השנה.‬
‫זה יקרה שוב.‬
‫אידה הייתה אוסטרה ונעלמה.‬
‫יאקוב חשב שאת הבאה בתור. אוסטרה זורמת בדם.‬
‫כך כתוב בספר.‬
‫אבל הוא לא ידע.‬
‫הוא לא ידע שאתן לא אחיות.‬ ‫-אבל אנחנו אחיות.‬
‫את לא יודעת?‬
‫אלוהים, אני כל כך מצטערת.‬ ‫-למה את מתכוונת?‬
‫תשאלי את אימא שלך.‬
‫היא יודעת יותר ממני.‬
‫מה לעזאזל? אידה?‬
‫את בסדר?‬
‫אידה?‬
‫אידה? מה את עושה כאן?‬
‫את גרה בסביבה?‬ ‫-לא.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני רק רוצה...‬
‫להתרחק.‬
‫לפני שתלכי...‬
‫לא היית רוצה להתייבש ולשתות כוס קפה?‬
‫אנחנו גרים ממש שם.‬
‫נוכל לדבר.‬
‫בואי.‬
‫לא ציפיתי לאורחים היום.‬
‫זה של ליזה. היא קוראת דברים מוזרים.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-ממי את רוצה להתרחק?‬
‫אין לי סיבה להישאר.‬
‫תמיד יש סיבה להישאר. משפחה, בית ספר.‬
‫החברים שלך.‬
‫אין לי כאלה.‬
‫טוב. גם אני מרגיש כך לפעמים.‬
‫כל מה שהאמנתי בו התברר כלא נכון.‬
‫אני לא מכירה את עצמי.‬
‫זה לא בהכרח דבר רע.‬
‫זה כן.‬
‫אידה, את לא יכולה להכיר את עצמך‬ ‫כשאת בת 18.‬
‫יש אפילו בני 80 שלא מכירים את עצמם.‬
‫אפשר להשתמש בשירותים?‬ ‫-בטח, הם בסוף המסדרון.‬
‫סלחי לי.‬
‫- אל: אבא -‬
‫- אידה הייתה אוסטרה -‬
‫כבו את כל המכשירים האלקטרוניים‬ ‫בזמן ההמראה.‬
‫- אגיע לקסטרופ בעוד חמש שעות.‬ ‫אני צריכה לדבר איתך -‬
‫חשבתי שאני עוזרת לו.‬
‫אמרתי לו שאנחנו לא חולים.‬
‫כן.‬
‫הדבר הקשה במחלה הזו הוא‬ ‫שאתה לא חושב שאתה חולה.‬
‫אי אפשר להבחין.‬
‫אני לא חושבת שאני יכולה להציל את אידה.‬
‫לא.‬
‫אף אחד מאיתנו לא יכול.‬
‫היא לא חוזרת, נכון?‬
‫אני לא חושב.‬
‫הכול יהיה בסדר. אני מבטיח.‬
‫ועכשיו הסיוטים יסתיימו, בסדר?‬
‫כל הכבוד.‬
‫אסטריד?‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫מה? דניס אמר לך שאני כאן?‬
‫מה קורה, אסטריד?‬
‫כל מיני דברים. כן.‬
‫אני צריכה ללכת הביתה.‬
‫אני צריכה ללכת לבקר את אבא שלי.‬
‫אפשר להציע לך טרמפ לפחות?‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫איך מתקדמת תוכנית הרדיו?‬
‫טוב‬ ‫-יופי.‬
‫פגשתי את קנוד,‬ ‫שאמר שאת כבר לא עובדת בתחנה במשך זמן רב.‬
‫שלא היית שם חודשיים בערך.‬
‫את משקרת לי.‬ ‫-לא.‬
‫פשוט לא הייתה לי הזדמנות לספר לך הכול.‬
‫רציתי, אבל כל כך הרבה דברים קרו.‬
‫אבל לא ממש עבדתי על זה לאחרונה.‬
‫למה פנית כאן?‬
‫לאן אנחנו נוסעים? אני לא מבינה.‬
‫אנחנו מודאגים ממך.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫את זקוקה לעזרה מקצועית. את צריכה עזרה.‬
‫אתה בדיוק כמו האחרים.‬
‫תעצור בצד.‬ ‫-אסטריד.‬
‫אני רוצה ש...‬
‫אסטריד!‬ ‫-תסתובב.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬