NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Jakob.
Päästä irti.
Jakob, riittää jo.
En pidä tästä.
Falke.
NÄHDÄÄN BAKKENISSA PERJANTAINA KLO 14
Rauhoitu.
Päästä irti. -He kuulevat.
Päästä irti. -Rauhoitu.
Anteeksi.
Mitä haluat? -Anteeksi.
Anteeksi, jos säikäytin sinut. -Miksi olet seurannut minua?
Et näytä häneltä.
Oletteko edes siskoja?
Kuka sinä olet? -Arvaa, kuka olen.
Falke? -Bingo.
He kuulevat meidät. Sinun pitää tulla mukaani. Tule.
En satuta sinua.
Tule.
Tule nyt.
Tule.
Tule. Äkkiä.
Noin.
Hyvä. Tule tänne. Tule nyt.
Tule tänne. He eivät kuule meitä täältä. He eivät kuule meitä.
Kyllä.
Okei.
Onko sinulla nauhurisi? Sinun pitää nauhoittaa.
Okei. Hienoa.
Okei.
Et ollut valmis ennen. Okei?
Nyt sinulla on palasia. Nyt voit ymmärtää palaseni.
Ja niin, 21.
Selvä, 21. -Kyllä.
Eli 21 katosi? -Ei, 21 palasta, eikö?
Kaksikymmentäyksi, 22, 23. Einundzwanzig... -En ymmärrä.
Mitä palasia? -Riittää jo.
Kaksikymmentäkolme, 22, 21... Jes! -Kaksikymmentäyksi...
Kuuntelitko laulun? -Kyllä.
Sittenhän tiedät.
Tärkein palanen on... -Laulu on kaikkein...
Ei, hitto vie. Ei se laulu. -Ei. Hei, älä lähde.
Aivojeni läpi on kulkenut sähköä. Sanotaan, että Ostara on Ida!
Idako on Ostara? -Niin. Se kaikki oli kirjassa.
Missä kirjassa?
Jakobin kirjassa kerrottiin munasta ja Ostarasta.
Yritä päättää. Sinun on selitettävä tämä paremmin.
Mistä munasta puhut? -Siitä munasta.
Hän joi sen, ja sitten se tapahtui. -Mikä?
Mitä kirja sanoi.
Missä se kirja on?
Se on poissa.
Mutta se toteutui.
Koska Jakobia rangaistiin.
Ja Amelia menetti jotain, ja minä kärsin, ja Ida piti...
Ida mitä?
Hänet uhrattiin.
Mitä teit hänelle? -Minä en... En satuttaisi häntä.
Mitä tapahtui, kun he katosivat? -Se ei ollut silloin.
Se tapahtui aiemmin. -Aiemmin? Kun...
Saarellako?
Aivan. Nyt ymmärrät. Sinä tajuat. -Mitä saarella tapahtui?
Näin...
Näin, mitä näin.
Enkä tehnyt... Siinä ei ole logiikkaa.
Tee se, Falke.
Älä pelkää.
Mitä Idalle tapahtui?
En tiedä. Kysy Idan äidiltä.
Idan. Äidiltänikö? -Joo, sinun, Idan äiti.
Miksi hän? -Hän tiesi, että se tapahtuisi.
Mistä hän tiesi sen? -Ida oli vangittu.
Hän oli vangittu, ja Idan äiti pelkäsi. -Mistä hän tietäisi?
En tiedä. Hän tiesi, että Ida katoaisi.
Mutta...
Olen oikeassa, mutta palaseni eivät sovi yhteen.
En pääse pidemmälle.
Polkuni päättyy tähän. Mutta sinä pääset.
Löydät totuuden.
Mistä löydän sen? -Kuljettaja.
Kuljettajalla on palasia. -Mutta hän on sairaalassa. En voi...
Aivan. Hän on lähempänä.
Hän ei voi hyvin. -Ja sinäkö voit?
Mene hänen luokseen.
Päiväntasaus.
Astrid.
Kuuntele laulua, Astrid. Etuperin ja takaperin.
Torben?
Torben, kuuletko?
Astrid tässä.
Yritit kertoa jotain viimeksi.
Siitä ylioppilasrekastako?
Torben?
Jos kuulet minut, voitko antaa merkin? -Mitä teet täällä?
Halusin kysyä jotain.
Haluan, että lähdet.
Toipuuko hän?
Voisitko lähteä?
Torben, jos kuulet, anna merkki. -Hän ei kuule sinua. Hän ei kuule ketään.
Hän on aivokuollut.
Se on ohi.
Siellä ei ole enää elämää.
Niin, mutta eikö hän voi herätä?
Sammutamme laitteet huomenna. -Älkää.
Voimme tehdä, mitä haluamme. -Entä jos hän...
Voinko viettää mieheni viimeiset hetket yksin hänen kanssaan?
Niin, mutta entä jos hän herää?
Et taida tajuta.
Sinä teit tämän.
Hän liikkuu.
Hän liikutti sormiaan. Torben? -Voisitko lopettaa?
Miten kehtaat?
Lene?
Astrid, oletko se sinä?
Tiesit jotain.
Tiesit, että Ida katoaisi.
Mistä sinä puhut?
Et päästänyt häntä ulos,
pakotit jäämään kotiin.
Tuo ei ole totta. Olet väärässä.
Te riitelitte aina.
Emme enempää -
kuin muut teinitytöt ja äidit.
Et halunnut hänen menevän rekkaan. Muistan sen.
Tuo on hölynpölyä.
Halusin hänen -
huolehtivan itsestään. En, ettei hän lähtisi sille reissulle.
Olit silloin pieni -
ja tietysti muistat asiat eri tavalla.
Halusin vain suojella häntä.
Niin äidit tekevät.
Aivan kuten suojelin sinua.
Mutta -
et suojellut minua.
Et ollut luonani.
En. -Et.
Syy ei ollut minun.
Astrid, olin ainoa, joka uskoi sinua silloin.
Mutta se oli Dennis.
Dennis vei sinut minulta. -Mutta olin sairas.
Sanoit, että löytäisin hänet.
Niin. -Olin yhdeksänvuotias.
Olin yhdeksänvuotias.
Se on palannut, eikö niin?
Näen sen kasvoistasi.
Tunnen sen. Sinä koet sen taas.
En ole sairas. -Tiedän sen.
Et ole sairas.
Sinussa ei ole vikaa.
Sinulla oli aina erityinen yhteys Idaan.
Kyllä.
Sinulla on erityinen kyky.
Usko siihen.
Sinussa ei ole mitään vikaa. Ei.
Minä menen. -Joo.
Sattuuko tämä silmiisi?
Näetkö paljon painajaisia?
Näetkö niitä hereillä? -Olen aina hereillä, kun näen niitä.
Ne herättävät sinut, mutta ne tapahtuvat vain nukkuessasi.
Ei, en ole unessa.
Se tuntuu varmasti todelliselta.
Särkeekö päätäsi usein?
Ei. -Katso vatsaasi.
Alas asti. Kyllä. Ja takaisin ylös.
Noin. No niin.
Haluan vain kotiin. -Niin.
Juuri ennen kuin se tapahtuu,
kuuletko, haistatko tai tunnetko mitään?
En ennen, mutta joskus luolassa on jokin haju.
Hyvä.
Käy makuulle.
Käy makuulle. Ole hyvä.
Tunnet pienen piston. Hengitä syvään.
Tulkaa tänne hetkeksi.
Minusta mitään ei ole vialla.
Minähän sanoin. -Se ei voi olla oikein.
On hyvä uutinen, että hän voi hyvin. -Mutta jokin on vialla.
Kuuntele lääkäriä, Dennis.
Hänessä ei ole fyysistä vikaa. Ei jälkeäkään. Ei kasvaimia.
Ei epilepsiaa. Verikokeen tuloksissa ei näy mitään epätavallista.
Ei ole "mitään vikaa". Mutta hänessä on selvästi jotain vikaa.
Ymmärrän tilanteenne.
Tiedän, mitä olette kokeneet, ja ymmärrän...
Ida?
Päästä minut.
Astrid, katso minua. -Päästä minut.
Kulta, kuuletko minua? -Päästä minut.
Kerro äidille, mitä tapahtuu. -Päästä minut nyt.
Isä, sinun täytyy uskoa minua. En keksi tätä.
Taistelin päästäkseni pois.
Tiedän.
Rauhoitu nyt.
Olen tässä kanssasi.
Mutta et kuuntele minua.
Toki kuuntelen. Kuulen kaiken, mitä sanot.
Hän tuli hakemaan minut.
Yritä nukkua vähän.
Et ollut valmis ennen. Nyt sinulla on palasia.
Nyt voit ymmärtää palaseni.
Ja niin, 21. -Ne 21 kadonnuttako?
Ei, 21 palasta. Kaksikymmentäyksi, 22, 23... Einundzwanzig, 22...
En ymmärrä. Mitä palasia? -Riittää. Okei.
21. KESÄKUUTA
YLIOPPILAAT KATOAVAT
Päivänseisaus.
TALVIPÄIVÄNSEISAUS
KESÄPÄIVÄNSEISAUS
23. SYYSKUUTA
MINUN SYNTYMÄPÄIVÄNI
22.12. TALVIPÄIVÄNSEISAUS
21 YLIOPPILASTA TRAAGINEN YLIOPPILASJUTTU
Etuperin ja takaperin.
Ostara
Astrid, olet seuraava.
Ei.
Astrid, olet seuraava.
Mitä täällä tapahtuu? -Isä, kaikki liittyy toisiinsa.
Olen osa tätä.
Mitä nyt? -Olen osa tätä.
Katso.
Jakob, Amelia ja Falke olivat saarella päiväntasauksena Idan kanssa.
Ida katosi.
Hän oli ainoa, joka katosi, koska hän on valittu: Ostara.
Hän oli saaren jumalatar.
En tiedä, mitä tapahtui tai miten, mutta näissä päivämäärissä on jotain.
Niissä on jotain. Falke toistaa 21. päivää.
Ja 22. ja 23. päivää. Hän toistaa niitä. Olen nauhoittanut sen.
Jakob kuolee 22. joulukuuta.
Maaliskuun 21. he olivat saarella päiväntasauksena.
Kesäkuun 21. kaikki katoavat.
Se on -
talvipäivänseisaus,
kevätpäiväntasaus, ja 21. päivä on kesäpäivänseisaus.
Mikä puuttuu?
Syyspäiväntasaus. Se on 23. syyskuuta. Syntymäpäiväni.
Minäkin liityn tähän, isä.
Etkö ymmärrä? -Kulta.
Et näe sitä.
Entä jos en näkisi näkyjä ja jos...
Sinun täytyy kuunnella tämä. -Joo.
Sinun pitää kuunnella tämä. On tärkeää, että kuuntelet minua.
Ei, älä. Katso minua.
Ota tämä vakavasti.
Niin teen. -Ota minut vakavasti.
Usko pois, otan sinut vakavasti. -Selvä. Kuuntele.
Minä kuuntelen sen.
Kuuntele tämä. -Kyllä.
Selvä. Odota vähän. Kuuntele.
Kuuntele. -Joo.
Odota.
Kuuntele. -Joo.
Odota vähän. Odota.
Se oli tuossa.
Kuuntele. Hän sanoo: "Astrid, olet seuraava."
Hän sanoi niin.
Ei voi olla totta.
Astrid. -Et kuuntele minua. Et kuuntele.
Ei. Kuuntele. -Hän oli tuossa. En voi...
Kuuntele nyt. Tule. -Siinä oli järkeä hetki sitten!
Laske se alas. -Siinä oli järkeä!
Laske se alas. -Siinä oli järkeä.
Laske se nauhuri alas. Noin. Varovasti. Istu viereeni. Tule.
Istutaan yhdessä. Rauhoitu, kulta. Hengitä.
Sinun on päästettävä irti syyllisyydestä.
Et tehnyt mitään väärää. Et mahtanut mitään.
Et olisi voinut pelastaa Idaa tai tehdä mitään. Syy ei ole sinun.
Kaikki Ostara-jutut ovat satua, kulta. Se on pelkkä satu, eikö?
Et mahtanut mitään. Syy ei ole sinun. Noin.
Mutta se oli tässä. -Hengitä.
Olemme nähneet hyviä tuloksia työpajoissa, jotka olemme luoneet tänne...
Ehkä voisimme nähdä huoneen.
Tule, kulta.
Isä, en halua olla täällä. -Tule. Ota tavarasi.
Tule, kulta.
Tämä on huoneesi.
Ole kuin kotonasi.
Yritä käydä taloksi. -Katsotaanpa.
TERVETULOA, ASTRID
Miksi minun pitää asua täällä? -Et asu täällä.
Olet täällä, kunnes parannut.
Miten voin parantua?
No,
ensinnäkin he antavat sinulle lääkettä.
Jotta painajaiset loppuisivat. Eikö niin? Sehän on hyvä.
Enkö näe painajaisia, jos otan lääkettä? -Et näe. Sitten kaikki järjestyy.
Mutta miten Ida sitten palaa?
Voimme pohtia sitä myöhemmin.
Jooko?
Kaikki järjestyy.
Mitä Mikalalle tapahtui?
Pudotin hänet.
Hei. -Hei.
Mikä hätänä? Tapahtuiko jotain?
Kyllä. Tulen nyt kotiin.
Selvä.
Anteeksi.
Älä pyydä anteeksi. Tule vain kotiin.
Olemme kaivanneet sinua.
Astrid.
Tässä on Mathias, Jakobin veli.
Hei.
Tämä voi kuulostaa oudolta. Tänne saapui kirje sinulle.
Minulleko?
Niin, voit noutaa sen liikkeestä. Tule koska vain.
En voi. Olen matkalla takaisin Bornholmille.
Hyvä on, mutta se on Jakobilta.
Jakobiltako?
Kyllä, kuulemma Romaniasta.
Paikasta nimeltä Marrakesh.
Voimmeko käväistä jossain?
Ole hyvä. -Kiitos.
Kuoliko Jakob Romaniassa? -Kyllä.
Tiesit siis missä hän oli. Miksi valehtelit?
Pelästyin, kun tulit ja halusit tonkia menneisyyttä.
Halusin, että Jakob pääsisi tästä sotkusta eroon.
Jakob kävi lainaamassa rahaa pari kuukautta sitten.
Mutta hän vaikutti erilaiselta, rauhallisemmalta.
Kuin hän olisi löytänyt mielenrauhan.
Hän ei tappanut itseään.
Tappoiko joku hänet?
Itsemurhassa ei ole järkeä.
Hän ei ollut ollut niin iloinen hetkeen. Miksi hän menisi sinne tappamaan itsensä?
Mitä hän teki siellä? Millainen paikka se on?
En tiedä. Hän sanoi löytäneensä vihdoin sen, mitä hän oli etsinyt kauan.
"Ostara virtaa veressä kuin vesi joessa."
Kuulostaako tutulta? -Ei.
Se on revitty kirjasta.
Kerrotko, jos jotain tapahtuu? -Joo.
JAKOB SKIPPER MARRAKESH ROMANIA
Hei, soitit Astridille. En voi vastata nyt.
Jätä viesti, niin soitan takaisin. Heippa.
Mitä tapahtui? Missä olet?
Soita minulle.
Tein, mitä täytyi. Hänellä on palaseni.
Sammuta tuo paska laulu. Hiljaa!
Voitko antaa anteeksi?
Korjaan kaiken.
Kaikki paikallaan. Paikka kaikelle.
Ja tuossa...
Kaikki paikallaan. Paikka kaikelle.
Tekstitys: Eveliina Paranko