‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Jakob!
‎Dă-mi drumul!
‎Jakob, ajunge!
‎Nu-mi place ce se întâmplă.
‎Falke!
‎UN ORIGINAL NETFLIX
‎VINO ÎN PARCUL DE DISTRACȚII BAKKEN ‎VINERI LA ORA 14:00
‎Încet!
‎- Dă-mi drumul! ‎- Pot să te audă.
‎- Dă-mi drumul! ‎- Încet!
‎Iartă-mă!
‎- Ce vrei? ‎- Iartă-mă.
‎- Iartă-mă dacă te-am speriat. ‎- De ce mă urmărești?
‎Nu-i semeni.
‎Măcar sunteți surori?
‎Cine ești?
‎Ghicești cine sunt?
‎- Falke? ‎- Exact.
‎Pot să ne audă.
‎Trebuie să vii cu mine. Vino!
‎Nu-ți fac rău.
‎Vino!
‎Urmează-mă!
‎Vino!
‎Grăbește-te!
‎Acolo...
‎Bine. Vino sus! Haide!
‎Vino! Intră aici! Aici nu ne pot auzi.
‎Aici nu ne aud.
‎Da.
‎Bine. Ai reportofonul la tine?
‎Trebuie să înregistrezi.
‎Bine. Super. Bine.
‎Înainte nu erai pregătită. Da? ‎Acum ai câteva piese.
‎Și le poți înțelege pe ale mele.
‎Și da... Douăzeci și unu.
‎- Bine. Douăzeci și unu. ‎- Da.
‎- Cei 21 de dispăruți? ‎- Nu!‎ ‎Piesa e 21, da?
‎- Douăzeci și unu, 22, 23. ‎Einundzwanzig... ‎- Nu înțeleg.
‎- Ce piese? ‎- Destul! Bine.
‎- Douăzeci și trei, 22, 21... da! ‎- Douăzeci și unu...
‎- Ai auzit cântecul? ‎- Da.
‎Da, atunci știi.
‎- Piesa principală e... ‎- E cântecul.
‎Nu, la naiba! Nu cântecul.
‎Nu. Hei, nu pleca!
‎Mi-a trecut curent prin creier.
‎Ei spun că Ostara e Ida!
‎- Ida e Ostara? ‎- Da.
‎Și totul era în carte.
‎Ce carte?
‎Cartea lui Jakob. ‎Zicea tot despre ou și Ostara.
‎Mai încearcă. ‎Trebuie să-mi explici mai clar.
‎Care ou?
‎Oul. L-a băut și apoi s-a întâmplat.
‎- Ce anume? ‎- Ce zicea cartea.
‎Unde e cartea?
‎A dispărut. Dispărută.
‎Dar s-a adeverit.
‎Fiindcă Jakob a fost pedepsit.
‎Și Amelia a pierdut ceva, ‎eu sufăr și Ida a...
‎Ce e cu Ida?
‎A fost jertfită.
‎Ce i-ai făcut?
‎Nu i-am... Nu i-aș face rău niciodată.
‎- Ce s-a întâmplat când au dispărut? ‎- Nu atunci.
‎- A fost mai devreme. ‎- Mai devreme? Pe...
‎- A fost pe insulă? ‎- Da, exact. Acum pricepi. Pricepi.
‎Ce s-a întâmplat acolo?
‎Am văzut... Am văzut ce am văzut.
‎Și n-avea... N-are nicio logică.
‎Fă-o, Falke!
‎Nu-ți fie teamă.
‎Ce s-a întâmplat cu Ida?
‎Nu știu. Întreab-o pe mama Idei.
‎- Pe mama mea? ‎- Da, mama ta și a Idei. Da.
‎- De ce pe ea? ‎- Știa că se va întâmpla.
‎- De unde să știe? ‎- O ținea închisă.
‎O ținea închisă fiindcă se temea.
‎- De unde să știe? ‎- Nu știu.
‎Dar știa că Ida va dispărea.
‎Dar...
‎Știu că așa e, ‎dar piesele nu se îmbină încă.
‎Nu pot să avansez.
‎Drumul meu se încheie aici. Dar tu poți.
‎Vei afla adevărul.
‎Și cum o să-l aflu?
‎Șoferul.
‎Șoferul are niște piese.
‎Dar e în spital. Nu pot, e...
‎Exact. E mai aproape.
‎- Nu e sănătos. ‎- Și tu ești?
‎Du-te la el.
‎Echinocțiu.
‎Astrid!
‎Ascultă cântecul, Astrid.
‎Înainte și înapoi.
‎Torben?
‎Torben, mă auzi?
‎Sunt Astrid.
‎Încercai să-mi spui ceva data trecută.
‎Era despre camionul de absolvenți? Torben?
‎Dacă mă auzi, poți să-mi dai un semn?
‎Ce cauți aici?
‎Voiam să-l întreb ceva.
‎Vreau să pleci.
‎O să-și revină?
‎Pleacă, te rog.
‎Torben, dacă mă auzi, dă-mi un semn.
‎Nu te aude. Nu mai aude.
‎E în moarte cerebrală.
‎S-a terminat.
‎Nu mai e viață în el.
‎Da, dar nu se poate trezi?
‎- Îl decuplăm mâine. ‎- N-o faceți!
‎- Putem face ce vrem. ‎- Dar dacă...
‎Pot fi doar cu soțul meu ‎în ultimele lui clipe?
‎Da, dar dacă... Dacă se trezește?
‎Nu vrei să înțelegi, nu?
‎Tu ești vinovată.
‎Se mișcă.
‎A mișcat degetele! S-a mișcat.
‎Încetează, te rog!
‎Cum îndrăznești?
‎Lene?
‎Astrid, tu ești?
‎Știai ceva.
‎Știai că Ida o să dispară.
‎Ce tot spui?
‎N-o lăsai deloc să iasă.
‎O țineai în camera ei.
‎Nu e adevărat, Astrid.
‎Te înșeli.
‎Vă certați tot timpul.
‎Nu mai mult
‎decât alte adolescente și mamele lor.
‎Nu voiai să plece cu absolvenții. ‎Țin minte asta.
‎E absurd.
‎Voiam doar
‎să aibă grijă de ea.
‎Nu înseamnă că n-o lăsam în excursia aia.
‎Dar erai mică atunci.
‎Sigur că ai amintiri diferite.
‎Voiam doar s-o protejez.
‎Cum face orice mamă.
‎Cum am făcut cu tine.
‎Dar...
‎nu m-ai protejat.
‎N-ai fost acolo.
‎Nu.
‎- Nu. ‎- Dar nu din vina mea.
‎Astrid, doar eu te-am crezut atunci.
‎A fost vina lui Dennis. ‎Dennis mi te-a luat.
‎Dar eram bolnavă.
‎- Și tu tot spuneai că pot s-o găsesc. ‎- Da.
‎Aveam nouă ani.
‎Aveam nouă ani!
‎Se întâmplă iar, așa-i?
‎Ți se citește pe față.
‎Se simte. Ți se întâmplă din nou, așa-i?
‎- Nu sunt bolnavă. ‎- Nu.
‎Știu asta.
‎Nu ești bolnavă.
‎Nu ai nimic.
‎Întotdeauna ai avut ‎o legătură deosebită cu Ida.
‎Da.
‎Ai un dar aparte.
‎Crezi în el!
‎Nu ai nimic rău. Nu.
‎- Mă duc să deschid. ‎- Da.
‎Te supără la ochi?
‎Ai multe coșmaruri?
‎Le ai și când ești trează?
‎Le am numai când sunt trează.
‎Te trezesc, dar le ai numai când dormi.
‎Ba nu dorm.
‎Sunt sigură că par foarte reale.
‎- Te doare capul des? ‎- Nu.
‎Uită-te în jos, la burtică.
‎Jos de tot. Așa. Și înapoi în sus.
‎Încolo. Așa.
‎- Vreau doar să merg acasă. ‎- Da.
‎Chiar înainte să se întâmple,
‎auzi, miroși sau ai anumite senzații?
‎Nu înainte, ‎dar uneori simt un miros în vizuină.
‎Bine.
‎Acum întinde-te, te rog.
‎Haide, întinde-te. Te rog.
‎O să simți o mică ciupitură.
‎Trage adânc aer în piept.
‎Vă rog să veniți o clipă.
‎Concluzia mea e că nu are nimic.
‎- Ți-am zis. ‎- Dar nu se poate.
‎E o veste bună că e sănătoasă.
‎Sunt sigur că are ceva.
‎Ascultă doctorul, Dennis.
‎Fiziologic, nu are nimic. ‎Nu găsesc nimic. Nicio tumoare.
‎Nu are epilepsie, ‎nimic suspect la analizele de sânge.
‎Nu e „nimic în neregulă”, ‎dar e clar că are ceva.
‎Vă înțeleg situația.
‎Știu prin ce ați trecut și îmi pare rău...
‎Ida?
‎Dă-mi drumul!
‎- Astrid, uită-te la mine! ‎- Dă-mi drumul!
‎- Draga mea, mă auzi? ‎- Dă-mi drumul!
‎Zi-mi ce se întâmplă.
‎Dă-mi drumul!
‎Tată, trebuie să mă crezi. Nu inventez.
‎M-am luptat ca să mă întorc.
‎Știu.
‎Acum liniștește-te.
‎Sunt aici, cu tine.
‎Dar nu mă asculți.
‎Ba sigur că da. Aud tot ce spui.
‎A venit să mă ia.
‎Încearcă să dormi puțin.
‎Înainte nu erai pregătită. ‎Acum ai câteva piese.
‎Le poți înțelege pe ale mele.
‎- Și da... Douăzeci și unu. ‎- Cei 21 de dispăruți?
‎Nu! Piesa e 21, da? Douăzeci și unu, ‎22, 23. ‎Einundzwanzig...
‎Nu înțeleg. Ce piese?
‎Destul! Bine.
‎21 IUNIE. DISPAR ABSOLVENȚII
‎E solstițiul.
‎SOLSTIȚIUL DE IARNĂ
‎SOLSTIȚIUL DE VARĂ
‎23 SEPTEMBRIE
‎ZIUA MEA DE NAȘTERE
‎MORT 22 DEC, SOLSTIȚIU IARNĂ
‎21 DE ABSOLVENȚI DISPĂRUȚI
‎Înainte și înapoi.
‎Ostara
‎Astrid, e rândul tău.
‎Nu.
‎Astrid, e rândul tău.
‎Ce se întâmplă?
‎Tată, toate au legătură.
‎Mă privește și pe mine.
‎- Ce se întâmplă? ‎- Mă privește.
‎Uite.
‎Jakob, Amelia și Falke au fost pe insulă
‎de echinocțiu cu Ida. De echinocțiu.
‎Ida a dispărut.
‎Doar ea a dispărut, ‎fiindcă ea e aleasa: Ostara.
‎Era zeița pe insula asta.
‎Nu știu exact ce s-a întâmplat sau cum, ‎dar e ceva cu datele astea.
‎E ceva. Falke zice întruna 21.
‎Și 22 și 23. Repetă întruna asta.
‎L-am înregistrat.
‎Jakob a murit pe 22 decembrie.
‎Pe 21 martie, de echinocțiu, ‎au fost pe insulă.
‎Pe 21 iunie, au dispărut toți.
‎Asta înseamnă
‎solstițiul de iarnă,
‎echinocțiul de primăvară, ‎pe 21 e solstițiul de vară
‎și ce lipsește?
‎Echinocțiul de toamnă.
‎Adică 23 septembrie. Ziua mea.
‎Sunt implicată și eu, tată.
‎- Nu înțelegi? ‎- Draga mea...
‎Nu înțelegi.
‎Dacă nu erau halucinații și...
‎- Trebuie să asculți asta. ‎- Bine.
‎Trebuie neapărat să asculți asta.
‎E important să mă asculți.
‎Nu, nu! Uită-te la mine.
‎- Trebuie s-o iei în serios. ‎- O iau.
‎- Trebuie să mă iei în serios. ‎- Crede-mă, te iau.
‎Bine. Ascultă!
‎O să ascult. O s-o ascult.
‎- Ascultă asta! ‎- Da.
‎Bine. Stai puțin! Ascultă!
‎- Ascultă! ‎- Da.
‎Stai!
‎- Ascultă! ‎- Da.
‎Așteaptă puțin! Stai!
‎Era acolo.
‎Ascultă! Zice „Astrid, e rândul tău”. ‎A zis-o.
‎Mi-a zis asta.
‎Nu se poate.
‎- Astrid. ‎- Nu mă asculți.
‎Nu asculți.
‎- Nu. Ascultă tu! ‎- Era acolo. Nu se poate...
‎Ascultă-mă! Vino încoace!
‎Avea sens. Avea sens acum un minut!
‎- Lasă-l jos. ‎- Avea sens!
‎- Lasă-l jos. ‎- Adineauri avea sens!
‎Lasă reportofonul. Așa!
‎Liniștește-te! Stai lângă mine!
‎Vino!
‎Hai să ne așezăm amândoi!
‎Ușor, draga mea! Respiră!
‎Trebuie să renunți la vinovăția asta.
‎Da? N-ai greșit cu nimic. ‎Nu puteai face nimic.
‎N-o puteai salva pe Ida. ‎Nu puteai face nimic.
‎Nu e vina ta.
‎Și toată chestia asta cu Ostara ‎e o poveste, draga mea.
‎E doar o poveste, da?
‎Nu puteai face nimic.
‎N-ai nicio vină pentru nimic. Așa!
‎- Dar era acolo. ‎- Respiră!
‎Am avut rezultate bune la un atelier ‎pe care l-am înființat aici...
‎Am putea merge să vedeți camera.
‎Vino, draga mea!
‎- Tată, nu vreau să fiu aici. ‎- Hai! Ia-ți lucrurile.
‎Hai, draga mea.
‎Asta e camera ta.
‎Simte-te ca acasă, da?
‎Încearcă să te instalezi.
‎Hai s-o vedem.
‎BINE AI VENIT, ASTRID
‎- De ce trebuie să locuiesc aici? ‎- Nu locuiești. Stai până te faci bine.
‎Cum o să mă fac bine?
‎Păi...
‎pentru început, îți vor da niște pastile.
‎Ca să alunge coșmarurile.
‎Da? Asta e bine.
‎N-o să mai am coșmaruri ‎dacă iau pastilele?
‎N-o să mai ai.
‎Totul o să fie bine.
‎Dar cum o să se mai întoarcă Ida?
‎O să vedem după aceea.
‎Bine?
‎Totul o să fie bine.
‎Ce a pățit Mikala?
‎Am scăpat-o.
‎Bună!
‎Ce e? S-a întâmplat ceva?
‎Da.
‎Vin acasă.
‎Bine.
‎Îmi pare rău.
‎Nu-ți cere scuze. Vino acasă.
‎Ne-a fost foarte dor de tine.
‎Sunt Astrid.
‎Sunt Mathias, fratele lui Jakob.
‎Bună.
‎S-ar putea să sune ciudat. ‎Am primit o scrisoare pentru tine.
‎Pentru mine?
‎Da, poți s-o iei de la magazin. ‎Vino când vrei.
‎Mi-e teamă că nu pot. ‎Mă întorc în Bornholm.
‎Bine, dar e de la Jakob.
‎De la Jakob?
‎Da, scrie că e din România.
‎Dintr-un loc numit Marrakech.
‎Scuze, mai putem opri undeva?
‎Poftim.
‎Mulțumesc.
‎Jakob a murit în România?
‎Da.
‎Deci știai unde e.
‎De ce ai mințit?
‎M-am speriat când ai venit ‎să răscolești trecutul.
‎Nu voiam să fie târât ‎în necazul din care abia scăpase.
‎Jakob a venit acum câteva luni ‎să împrumute iar bani.
‎Dar părea schimbat, mai senin.
‎De parcă își găsise liniștea.
‎Nu s-a sinucis.
‎Crezi că a fost omorât?
‎Sinuciderea nu se leagă.
‎Nu-l mai văzusem de mult atât de fericit. ‎De ce să se omoare acolo?
‎Ce făcea acolo?
‎Ce e acolo?
‎Nu știu. A zis doar că a găsit în sfârșit ‎ce căuta de foarte mult timp.
‎„Ostara curge în sânge ‎așa cum apa curge în râu.”
‎Îți spune ceva?
‎Nu. E ruptă dintr-o carte.
‎Promiți să mă ții la curent?
‎JAKOB SKIPPER ‎MARRAKECH, ROMÂNIA
‎Bună, ai sunat la Astrid. ‎Nu pot răspunde acum.
‎Lasă un mesaj și te sun eu înapoi. Pa!
‎Ce s-a întâmplat? Unde ești?
‎Sună-mă, da?
‎Am făcut ce trebuia. Are piesele mele.
‎Oprește cântecul ăla! Taci!
‎Mă poți ierta?
‎Îndrept lucrurile.
‎Totul la locul său. Un loc pentru toate.
‎Și acolo...
‎Totul la locul său. Un loc pentru toate.
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum