Ноа, тази проверка...
- Справка. - Така де, справка.
- За всички е, нали? Не само за нас. - Да, рутинна е.
- Така може. - Чудесно.
Гледам сериозно на работата си. И така, Принцеса.
Тя е малко на настроения напоследък.
За мен това е нормално в пубертета.
Аз какво чудо бях! Все ме избиваше на рев.
Но това се израства.
Донякъде. Преди малко си поплаках.
Така ме трогна една красива балконска саксия!
Нямат градина хората, но правят каквото могат.
- Хубава саксия беше. - Ясно. Да минем на Тайлър.
Той е добре, но се дразни заради отбора.
Горкото дете, никога не го пускат в игра.
Осиновените деца често имат проблеми в отборните спортове.
- Така ли? - Трудно им е да блеснат, затормозени са.
А и той няма голям футболен талант.
Извинете ме, ще отида да си взема минерална вода.
Спокойно.
Хрумна ми една идея и мисля, че не е лоша.
Ще ти я кажа направо.
Ще направя футболен отбор.
За Тайлър и другите осиновени деца, които не се вписват.
Футболен клуб на осиновените. Отбор, където всяко дете получава шанс.
Какво мислиш?
Страхотна идея.
Разпалвам се, като заговориш за деца в риск.
Жалко, харесвам това кафене.
"ФЪРНДЕЛ РОУД" 40, БРАЙТЪН - 146 КМ
- Аз тръгвам. - Карън идва след пет минути.
Извинявай, обясни ми пак.
Ще ме закара до Брайтън за масичка, която открих онлайн.
Ще я освежа и ще я продам.
И в Лондон има масички.
Тази е много хубава. И е само 40 лири,
което за такава масичка е...
Дай да видя.
Страницата не се отваря. Но има потенциал.
- Така ли? - Да.
Видът й е класически.
Има си крака.
И плот отгоре.
Така са масичките.
Не знаех, че си падаш по това.
Държа да си изкарвам някакви пари.
Ще ми дадеш ли 40 лири?
Не, стига.
Какво? Фреди ми я направи. Великите треньори имат такива.
Посмъкни летвата.
Просто искам да създам среда за нови приятелства,
осъществени мечти и истинско щастие.
Много "ниска" летва, няма що.
Това са проблемни деца,
може да отнеме време да се сработите.
Неслучайно не са се вписвали.
Да, но чувствам, че мога да помогна, да променя живота им.
Видях, че си свалил "Опасен ум".
- Е, и? - Джейсън.
Чуй какво ти говоря.
Казвам ти го като човек, който те обича.
И то такъв, какъвто си.
Ти не си Мишел Пфайфър.
Да чуя как го казваш.
- Не съм Мишел Пфайфър. - Добре.
- Чао, приятен ден. - Чао.
Ама съм.
Мама отменя срещата.
- Защо? - Сега ми писа.
Котката е заспала в скута й и не иска да я разбуди.
Очевидна лъжа.
Сигурно знае, че Карън не си е вкъщи, и иска да използва джакузито й.
- Денят ти е свободен, възползвай се. - Карън дойде, чао!
Чао, миличка.
Сериозно, кога за последно си правила нещо за себе си, без децата?
- Бях на мамография миналата седмица. - Не, нещо приятно.
Поглези се, чао.
Да тръгваме, шампионе.
- Идвам. - Чао!
Чао, мамо.
- Убедена ли си? - Да.
Адресът е стар, тя едва ли ще е там.
Майка ми е, трябва да опитам.
Не, трябва да кажем на Ники.
Не още! Нали говорихме? Знаеш, ще се разстрои.
- Да, но... - Отивам, трябва да разбера.
Или ме закарай като отговорна леля, или ще хвана влака сама.
И може да ударя едно за успокоение,
а после да пристигна в покварения Брайтън
и да отида у някой непознат, който продава дрога.
Добре, убеди ме.
Но ако я откриеш, ще кажеш на Ники, така се уговаряме.
- И няма да ме замесваш изобщо, чу ли? - Спокойно.
Всичко ще е наред.
О, боже!
Какво правиш?
Плановете ми пропаднаха, та реших да се поразходя с вас.
Сигурна ли си? Ще бъде скучно.
Да, със сигурност ще се досадиш, Ники.
Няма нищо. Диетична кола или фанта?
- Фанта. - Страхотно, заповядай.
- Ето, Карън. - Благодаря.
Нали нямате нищо против да дойда?
Защо не? Ти как смяташ?
Никакъв проблем.
Тръгвайте тогава. Пътешествие!
Хайде.
- Здрасти, Фреди. - Джейсън каза, че ще прекосяваш океана.
- Да. - Значи ще ти трябва треньор.
Бях шампион по гребане в университета.
- В "Оксфорд" ли? - Моля? Не си в "Шумът на върбите"
с кошничка за пикник на кратка разходка до дома на Язовеца.
Ще прекосяваш океан! Трябва ти възпитаник на "Портсмут".
Там теченията си силни. По мускулите ми личи, ако не си забелязал.
А и всеки възпитаник на "Портсмут" знае как се преодоляват бедствия.
Щом учи там.
Обличай се и да скачаме в лодката.
Чевръсто! Реката те чака, мой човек.
И така, добре дошли.
Да видим кой е тук. Майкъл?
- Макс, Кели, Сам... - Тук.
Тио и Тайлър.
Ние сме "Сепиите от Камдън".
Отворен съм и за други предложения.
- Името е одобрено. - Мина ли вече?
Сега разбирам, че документите са подадени, значи името остава.
Стой далеч от мен.
Ще го имам предвид. Преди да започнем първия си мач,
исках да поговорим за думата "упоритост".
Някой знае ли какво значи?
Че имаш грамадна глава.
- Не е това. - Млъквай, тикво!
- Знаете ли... - Спри, ще се разпеят.
Тук сте, защото не ви искат другаде.
Лепят ви етикети. Цял живот е така, нали?
Твърдят, че имате опозиционно предизвикателно разстройство.
- Млъквай, нямам! - Или че сте трудни деца.
Неконтролируеми, неспособни, странни.
Но какъв е моят отговор?
Ама чакайте да ви кажа!
Не бях свършил! Тъкмо щях да стигна до най-важното.
Не си правете прибързани изводи.
Работих по схемата на отбора. Не виждам пролуки. Как смяташ?
- По шестима са, нали? - Да.
- Макс си го повторил. - Добре тогава.
- Нужно ли е да нося горнището? - Да, с инициали е, като на всички.
Сякаш работя в Автомобилната асоциация.
- Ще ме вземат за монтьор! - Идеални сме, казвам ти.
- Може ли да счупя химикалката? - Недей така...
Да си пуснем музика?
Няма как, в уредбата е заседнала аудиокнига на дядо.
- Човекът да не ти е писал? - Какво?
Каза, че щял да ти пише, ако масичката е продадена.
Провери за всеки случай.
Може масичката да е продадена, да обръщаме овреме.
Не, спокойно, там си е още.
- Сигурна ли си? - Да, напълно.
Каква е аудиокнигата?
Повелителката на реката!
Човекът и водата в класически сблъсък.
Как да не обичаш този спорт! Калява и слабаците.
Казвай сега. Какъв е тренировъчният ти график?
Скоростно бягане на местната писта.
Като начало само по ширина.
А упражняваш ли се на гребен тренажор?
- На пет километра. - Браво.
- Какъв е рекордът ти? - Около два километра.
Добре, а промени ли храненето?
- Какво закуси? - Хапнах...
Страхотни шотландски палачинки и здравословен компот от боровинки.
Не, трябва да ядеш по 20 белтъка на ден.
- Двайсет? - Да, заради белтъчините.
Добре, просто ми покажи техниката си.
Да, ами...
- И така нататък. - Виж сега, Скот.
Сигурен ли си за това начинание? Говорим за Атлантическия океан.
Знам какво си мислиш, малък е като площ,
ако го сравняваме с Тихия океан, гьол за страхливци.
Но аз съм смирен човек.
Да започнем от Атлантика, пък нататък ще видим.
- Преходът е близо 5000 км. - Тогава да потегляме по-скоро!
Ледените шапки се топят. Догодина площта му ще нарасне.
Пета глава.
Често забравян повод
за влизането на САЩ във войната е потапянето на кораба "Лузитания" -
катастрофа, резултат от жестока заблуда.
Пренебрегнати са безброй предупреждения, които е можело да предотвратят
трагичната развръзка.
- Искаш ли аз да се пазаря? - Не е нужно да влизаш.
Няма да стоя в колата.
Много ми се удава.
Сигурно защото все съм готова да ревна. Хората се плашат.
Знаете ли какво? Май размислих за масичката.
- Така ли? - Да.
Опасявам се, че има "балон" на пазара за масички.
И на мен това ми е тревогата.
Не искам после да се чудя какво да я правя.
- Да. - Сигурна ли си?
Просто да хапнем на кея.
Спокойно, една масичка, чудо голямо.
Защо се разстрои така?
Според мен е от аудиокнигата.
Били са още момчета.
Слава богу, мислех, че само на мен ми действа така.
Какво спасяване!
Продължавайте, още нищо не е загубено.
Пет на нула е опасна преднина.
Вече нямат сили, погледнете ги.
Цялата тази радост им се отразява зле.
Може ли за малко? Върни ми монетата, която хвърляхме в началото.
Макс!
Имам само карта.
Помни - загребваш перпендикулярно, отпускаш успоредно.
Да видя загребване с хъс.
Не виждам загребване с хъс.
Гледам, но не виждам.
Успоредно, перпендикулярно, успоредно...
- Лодката е нестабилна. - Знам.
- Защото не си съсредоточен! - Момент.
- Замина! - Ще го взема.
В Атлантика си, духат силни ветрове. Греблото вече е в Португалия.
- Не си и помисляй да скачаш след него. - В никакъв случай.
- Браво. - Не мога да плувам.
Но не е и нужно, в лодка съм.
КЕЙ "БРАЙТЪН ПАЛАС"
Да слагаме ли край на пътешествието?
Не беше точно в стил "Телма и Луиз", както се надявах.
- Искаше да те преследва полицията ли? - Донякъде.
Последно, отказваш ли се от масичката?
Бихме толкова път, а дори не я видяхме.
Не си ли любопитна поне малко?
Доволна съм от масичката, която имам, друга не ми трябва.
- Ама... - Прекалявам с фантазиите.
- Може да се разочаровам. - А ако е по-хубава?
Не се знае предварително.
Човек обикновено съжалява за нещата, които не е направил.
Винаги го казвам.
- Добре. - Принцесо...
Ако не я видя, все ще се чудя.
А и може да я изтърва, ако протакам.
Чудесно!
Вече и аз нямам търпение да видя тая прословута масичка.
Вратарят, живни малко!
Просто лош късмет.
Добре, справихте се чудесно, наистина.
Осем на нула е резултат, който изобщо не отразява играта.
Шест случайни гола и два от засада.
Браво, младеж, чудесни спасявания.
Да имате кабели за подаване на ток? Акумулаторът ми е паднал.
Всъщност съм началник-отдел в общината.
- Добре де, идвам. - Благодаря.
Съжалявам за разочарованието.
- Супер беше! - Наистина ли?
Не бях най-зле.
Кръгла и голяма, друга като нея няма.
Що е то? Главата на Джейсън!
- Браво на вас. - Кръгла и голяма, друга като нея няма.
Що е то? Главата на Джейсън!
Главата назад, повдигни корема и ритай с изпънати крака.
Точно така, браво на теб!
Добре ли си? Спокойно, всичко е наред.
- Не потъвай. - Гадно е.
Ще те измъкна.
Господи.
- Да вляза все пак? - Не!
- Недей. - Няма да ме натовари.
Трябва да се напазарува за из път.
- Нали сме на пътешествие. - Да, добре.
- Какво да купя? - Какво да купиш ли?
Диетична кока-кола.
Фанта и пуканки.
- Сладки и солени. - Белен шамфъстък.
- И мокри кърпички. - Момент, само да си запиша.
Добре, белен шамфъстък.
Здравей, аз съм Принцеса.
Аз съм Принцеса. Здравей, аз съм Принц...
Извинявай, коя си?
- Кат тук ли е? - Кат ли?
Кат Рийд.
Не, изпусна я, отиде до магазина.
Кога ще се върне?
Колко е сега? Минава 15 ч., а тръгна през 2018 г.
- Тръгнала си е? - Така ми се струва вече.
Но пък може да се е забавила в магазина.
Малко вероятно, но все пак.
Предлагате ли колбаси асорти?
Имаме шунка.
Шунка?
Значи си дъщеря на Бъбра.
- На кого? - Така й викаха.
- Защо? - Предполагам, защото много говореше.
Ясно.
Знаете ли къде е отишла?
Нямам представа. В чужбина, доколкото чух.
Разкажете ми за нея.
Тя е като слънцето.
Изгрее ли в живота ти, чувството е неописуемо.
Не си представяш да я няма.
Но един ден се скрива, защото вече си минал по реда си.
И огрява друг.
Ясно.
Много съжалявам.
- Тръгвам. - Ако я откриеш, кажи й,
че рибката й умря.
Жива е, но ти й кажи, че е умряла.
Добре.
Какво стана?
Трябва да й кажа, че си търсела майка си.
Моля те, недей.
- Принцесо, тя е... - Моля те, не сега.
Взех почти всичко, което искахте.
Нямаха кълнове от ленено семе обаче.
Какво има?
Къде е масичката?
- Ники... - Вече я беше продал.
- Как така? - Много се търсят в момента.
Купуват се веднага.
Да се прибираме.
Не може така, толкова път бихме!
- Какво правиш? - Това е пълно безобразие.
Карън, направи нещо.
- Какво? - Каквото и да е!
Не това!
Ники!
Много моля!
О, не.
Господи.
Нека ти обясня.
- Вземам я. - Какво?
И е много вероятно да повика полиция, така че бързо!
Какво...
Скачай в колата, Карън!
Само я виж! Готова е на всичко за теб.
- Кажи й, ще те разбере. - Ще й кажа, обещавам, но не сега.
Не знаех какъв стил харесваш и грабнах първата, която ми попадна.
- Ники! - Оставих му 40 лири и балсам за устни.
Много му е, честно казано.
По дяволите.
Ще ни хванат. Тръгвай, Карън, газ!
Опитвам се да си сложа колана!
- Бързо! - Господи!
Глава 11.
Въпреки всичко някои оцеляват и се завръщат у дома...
Хубава е.
Опитах се да й придам характер.
Успяла си.
Определено привлича окото.
Колкото и да се опитваш да не я гледаш.
- Мога да изрисувам и ваши мебели. - Не.
Съсредоточи се върху твоя бизнес.
- Колко ще й искаш? - Сто и двайсет, понеже е уникат.
Ще ти върна 40-те лири, като я продам.
- Или пък може да си я оставим. - Чудно.
След секунди следва втори взрив.
Торпедото е пробило корпуса на "Лузитания".
Корабът започва да потъва по-бързо.
ВЪЛНУВАЩА МАСИЧКА
0 ПРЕГЛЕЖДАНИЯ
Макс си го повторил.
Превод на субтитрите Боряна Богданова