Noahu, než začneme, tyhle kontroly...
- Porady. - Porady, jo. Porady.
Mají je všichni, že? Ne jenom my?
Ne. Všichni.
- Skvěle. Výborně. - Dobře. Jo.
Beru svou práci velmi vážně. Takže Princezna.
Ano. Princezna, jo.
Poslední dobou je náladová, co?
No prostě puberťačka, že?
Jo, pubertu já si pamatuju. Pořád jsem jen plakala.
Člověk z toho vyroste, že?
Povětšinou. No, dnes jsem plakala.
Jeden krásný truhlík mě trošku vzal.
Ani nemají zahradu, ale poradili si.
Moc krásný truhlík.
Dobře. A Tyler?
Ten je v pořádku. No, to s tím sportovním týmem
mu nepřidává, protože ho nevybírají. Chudáka.
Mám složky plné adoptovaných dětí, kterým tohle nejde.
Opravdu?
Je těžké vyniknout a vypořádat se se všemi těmi vztahy.
A navíc mu fotbal moc nejde, že?
Jistě. Promiňte, zajdu si pro minerálku.
Uklidni se.
Dobře, mám nápad. A nejspíš je dobrý.
- Prostě to řeknu, jo? - Dobře.
- Založím fotbalový tým. - Tak jo.
Pro Tylera a ty ostatní děti z Noahovy složky, co nezapadají.
FC Adopce. Bude to tým, kde dostane šanci každý.
Co na to říkáš?
Že je to skvělý nápad.
- Jo? - Jo.
Když mluvíš o znevýhodněných dětech, tak mě to fakt vzrušuje.
- Škoda. Tahle kavárna se mi líbila. - Jo.
146 KM
Hele. Už půjdu.
- Karen dorazí za pět minut. - Tak jo.
Promiň, o co že jde?
Odveze mě do Brightonu, pro stůl, co jsem našla na netu.
Upcykluju ho. Opravím ho a prodám.
A v Londýně žádný neměli?
Je moc pěknej. A stojí jen 40 liber,
což je za takovej stůl...
Dobře. Ukaž mi ho.
Nechce se to načíst. Ale má potenciál.
- Ano? - Jo.
Je takovej klasickej.
Má nohy.
- Jo? - A tu plochou část nahoře.
To opravdu zní jako stůl.
Já nevěděla, že tě tohle zajímá.
Myslím, že je důležitý být finančně soběstačná.
Jo.
Půjčila bys mi 40 liber?
Ale ne, to snad ne.
Co? No jo. Je od Freddyho.
- Mají je všichni trenéři. - Jo. Že nebudeš mít vysoká očekávání?
Ne. Jen chci vytvořit prostředí, kde se lidi spřátelí,
využijou svůj potenciál a najdou štěstí.
Tak jo.
No, ta očekávání omezuješ fakt skvěle, Jasi.
Jsou to Noahovy nejnáročnější případy.
Bude trvat, než se ti ty děti otevřou.
Víš, že jim to v jiných týmech nešlo.
Jo, jasně. Ale mám vážně pocit, že jim můžu zlepšit život.
Jasone, ty sis stáhl Nebezpečné myšlenky.
- Jo, jasně. To... - Jasone.
Hele, pozorně mě poslouchej.
Říkám ti to jako někdo, kdo tě miluje takového, jaký jsi.
Ty nejsi Michelle Pfeiffer.
A teď mi to koukej zopakovat.
- Nejsem Michelle Pfeiffer. - Jo.
- Ahoj. Bav se. - Čau. Tak zatím.
Jsem Michelle.
Máma to zrušila.
- Cože? Proč? - Teď napsala.
Na klíně jí usnula kočka
a ona nechce vstát a vzbudit ji.
Očividně je to lež. Víš ty co? Ona ví, že Karen není doma,
a šla se k nim vykoupat do vířivky. No fakt.
Tak máš dneska volno.
- Užij si ho. - Karen je tu! Čau!
- Dobře. Ahoj. - Ahoj.
No fakt.
Kdys naposledy udělala něco jen pro sebe?
Šla jsem na mamograf.
- Ne. Něco pěknýho. - Tak...
Sebepéči? No tak.
- Udělej to. Ahoj. - Jo.
- Tak jdeme. Pojď. - Ahoj.
- Už jdu. - Ahoj!
- Pa! - Čau mami.
- Určitě to chceš udělat? - Jo.
Je to stará adresa. Nejspíš tam nebude.
No, je to moje máma. Musím to zkusit.
Ne, měly bychom to říct Nikki.
Ne. To už jsme probíraly. Víš přece, že se naštve.
- Vím, ale... - Já tam pojedu. Musím to vědět.
Takže mě buď zodpovědně doprovoď,
nebo pojedu sama vlakem.
Možná se i něčeho napiju pro uklidnění,
přijedu do Brightonu, což není moc bezpečný místo,
a zaklepu na cizí dveře, kde může být feťácký doupě.
Tak dobře.
Ale jestli ji najdeš, povíš to Nikki. To je má podmínka.
A nemám s tím nic společnýho, jasný?
Klídek, jo?
Bude to v pohodě.
Bože!
- Čau. - Co děláš?
Nevyšly mi plány, tak se chci přidat na ten výlet.
Určitě? Bude to nudný, že jo?
- Jo. - Jo.
Bude to nudný, Nikki.
To nevadí. Dietní kolu nebo Fantu?
- Fantu. - Panebože. Tak si ji vychutnej.
- Prosím, Karen. - Díky.
Nevadí vám, když pojedu, ne?
Nevím, proč by nemohla. Že?
- Ne, není důvod. - Jo.
No tak. Výlet!
Hurá. Výlet.
Jasně.
- Freddy... - Ne.
Prý chceš veslovat přes Atlantik.
- Ano. - Tak to potřebuješ trenéra.
Já byl nejlepší veslař nejlepší veslařský univerzity.
- Kde? Cože? Na Oxfordu? - Na Oxfordu?
Jasně, Vítr ve vrbách.
Sbalíme piknikovej koš
a poplujeme za Jezevcem na dort a zázvorový pivo.
Nechtěl jsi na moře? Potřebuješ chlapa z Portsmouthu.
Jsou tam přílivový řeky.
Jestli to nepoznáš na pažích, tak jsi asi úplně mimo.
A navíc každej z Portsmouthu musel překonat obrovský životní utrpení.
Studium v Portsmouthu.
Popadni kabát. Jdeme na vodu.
Šupem! Řeka čeká, kámo.
Dobře. Vítejte.
- Kohopak tu máme? Michael? - Jo.
- Max, Kelly. - Zde.
- Sam. - Zde.
Theo a Tyler.
Bum. Společně jsme Camdenské sépie.
Můžete navrhnout i něco jiného...
- Jsme tak nahlášení. Jo. - Nahlásils to?
Tak už jsme odevzdali formuláře radě a název je rozhodnutý.
Nesnáším provokaci.
Jistě.
Jasně. Takže před naším prvním zápasem
si s vámi chci promluvit o pojmu „houževnatost“.
Ví někdo, co to znamená?
Že máš velkou hlavu.
- To ne. - Zmlkni, meloune.
- Tak jo. Víš co? - Radši toho nech.
Jste tady, protože jinde vás nechtějí.
Dávají vám nálepky.
Bylo to tak vždycky, že jo?
Říkají, že máte poruchu opozičního vzdoru.
Sklapni. To ne!
Že jsi potížista.
Nezvladatelný. Dysfunkční. Divná.
Víte, co na to já?
Ne, víte, co na to já? Neskončil jsem.
Nedostal jsem se k pozitivnímu závěru. Neberte si to nijak zvlášť k srdci.
Takže, pracoval jsem na rozestavení hráčů. Žádný slabiny nevidím. Co myslíš?
- Šest hráčů, že? - Jo.
Maxe tam máš dvakrát.
Tak dobře.
- Musím mít tu mikinu? - Jo. Je s iniciálama.
To koučové nosí.
Vypadá to, že dělám pro automobilovou asociaci.
Lidi budou chtít opravu auta.
Sekne nám to. Věř mi.
Zlomím ji.
Hele. To nedělej. Ne...
Nepustíme si hudbu?
Ne. Dědovi se tam zasekla audiokniha. Nic jinýho to nehraje.
Nenapsal ti ten pán?
Co?
Říkalas, že ti napíše, když se ten stůl prodá.
Měla bys to zkontrolovat,
protože ho možná prodal a jedeme tam zbytečně.
Ne, to je dobrý. Ještě ho má.
- Určitě? - Jo, Karen, určitě.
Jaká je to audiokniha?
Ocelové šedé necky.
Muž versus voda. Klasický souboj.
Jak by se to někomu mohlo nelíbit, že?
Chcípáci jedni.
Tak co? Jak to vypadá s tvým tréninkem?
Hodně běhám na místní běžecké dráze.
Zatím jen na šířku, pro začátek.
Dobře. A co veslovací trenažér?
- Pět kiláků. Hodněkrát. - Super.
- Super. A tvůj rekord? - Asi dva kiláky.
Tak jo. Hele, změnil sis jídelníček?
Řekni, cos měl na snídani?
Na snídani...
Výborný lívance s celkem slušným borůvkovým kompotem.
Scotte, ne. Denně bys měl sníst 20 bílků.
- Já... Dvacet? - Jo, potřebuješ proteiny.
Hele, prostě mi ukaž svoji techniku.
Jo. Takže...
- A tak dál. - Jo, dobře.
Scotte...
Jsi si tím naprosto jistý?
Jde přece jen o Atlantik.
Vím, co si myslíš. Je to takový nicotný oceán.
V porovnání s Tichým. Dalo by se říct, že pro zbabělce.
Ale hele, já jsem skromný člověk.
Začneme Atlantikem a uvidíme, jak to půjde.
Je to 4 800 kilometrů.
Tak se do toho pusťme.
Polární ledovce tají. Příští rok to bude dál.
Kapitola pět.
Často opomíjeným katalyzátorem
vstupu USA do války bylo potopení parníku RMS Lusitania.
Jeho potopení byla katastrofa způsobená tragickým podvodem.
Plavba to byla nešťastná.
Byla ignorována četná varování, která mohla zabránit, aby se klidná plavba
změnila ve fatální katastrofu.
Až tam půjdeme, mám smlouvat já?
Cože? Ty tam jít nemusíš.
Nechci zůstat v autě.
Fakt mi to jde.
Vždycky vypadám, že se rozbrečím.
To lidi znervózňuje.
Víte co?
Nějak už si tím stolem nejsem tak jistá.
Opravdu?
Jo.
S těmi stoly je to jen taková bublina. Módní výstřelek.
Toho jsem se obávala taky.
Všichni investujou do NFT, jen já do stolů.
Jo.
Určitě?
Dáme si hranolky na mole?
Nedělej si starosti. Je to jen stůl.
Proč jsi z toho tak smutná?
To bude tou audioknihou.
Byli tak mladí.
Díkybohu. Já myslela, že jsem jediná.
Pěkný vykrytí.
TURNAJ PRO ŠESTIČLENNÉ TÝMY
Kluci. Zpátky do hry.
Pořád máme pro co hrát.
Ve fotbale není 5:0 velký náskok, jo?
Jsou už unavení. Podívejte. Zmožení.
To jásání je vyčerpalo.
- Můžu na slovo. - Jo.
- Ta mince z výkopu. - Jo.
Chci ji zpátky.
Maxi!
Já mám jen kartu.
Pamatuj, kolmá vesla ve vodě a při návratu je naploš.
Chci vidět kolmé lopatky a protažení.
- Jo. - Já ty kolmé lopatky a protažení nevidím.
Dívám se, ale nevidím to.
Naplošit, kolmo, naplošit... Tak jo.
- Ztrácíš kontrolu. - Jo.
Nesoustředíš se.
Počkej.
- Uplavalo. - Dostanu ho.
Hele, tohle je Atlantik.
Vítr má 80 uzlů. To veslo už je v Portugalsku.
- Ani nemysli na to, že za ním poplaveš. - No, to neudělám.
- Jo, dobře. - Neumím plavat.
Ale to nepotřebuju, že ne? Jsem v lodi.
Pojedeme domů? To už by stačilo, ne?
No, nebylo to zrovna podle mých očekávání. Jako v Thelma a Louise.
Co? Chtělas prchat před policií?
Tak trochu.
Dobře. Opravdu ten stůl nechceš?
Je škoda dojet až sem a ani se nepodívat.
To nejsi ani trošku zvědavá?
Stačí mi ten, co mám.
Jinej nepotřebuju.
- No... - Byla to jen moje představa.
- Co když nebude až tak dobrej? - Možná bude lepší.
Za pokus nic nedáš, ne?
Člověk lituje toho, co neudělal, ne toho, co udělal.
To říkám pořád.
- Tak jo. - Princezno...
Když to neudělám, neodpustím si to. A když budu čekat, ten stůl může zmizet.
Výborně.
Musím říct, že se na ten stůl fakt moc těším.
To chytíš, brankáři! Pozor!
Smůla. Očividně.
Dobře. Výborně, týme. Opravdu.
Hele, 8:0 jim až moc lichotí. To není odraz kvality zápasu, jasné?
Šest šťastných úniků, dva ofsajdy.
Dík za účast. Skvěle. Pár dobrých zákroků.
Pardon, nemáte startovací kabely? Moje dodávka má vybitou baterii.
Jsem vedoucí strategickýho plánování v městský radě.
Jasně. Mrknu se.
- Pojďte. - Děkuju.
Omlouvám se. To za moc nestálo, co?
- Bylo to bezva. - Opravdu?
Jo. Nebyl jsem nejhorší.
Je velká a kulatá. A pořádně macatá.
- Jasonova hlava, Jasonova hlava! - Tak jo.
- Dobře. - Je velká a kulatá.
- Jo. - A pořádně macatá.
Jasonova hlava, Jasonova hlava!
Zakloň hlavu. Trup nahoru.
Tak. Kopej napnutýma nohama.
Jo. Pojď. Jo.
Jo...
Tak jo. V pohodě? Jsi v pořádku.
- Nahoru. Tak. - Nelíbí se mi to.
Vytáhnu tě. Tak jo.
Bože.
- Určitě nemám jít s tebou? - Ne, to nemůžeš.
Fajn. To nevadí.
Potřebujeme proviant. Na cestu zpátky.
Je to přece výlet, ne?
No jo. Dobře, výborně.
- A co chceme? Jo. - Co chceme?
Dietní kolu.
Fantu, popcorn.
- Sladký i slaný. - Loupané pistácie.
- Jo. - Jo. Ubrousky.
Tak... Moment. Napíšu si to.
Dobře. Loupané pistácie.
Dobře.
Ahoj, jsem Princezna. Ahoj.
Jsem Princezna.
Ahoj, jsem Prince...
Kdo že jsi?
Je tu Kat?
Kat?
Kat Reidová?
Ne, teď odešla. Zaskočila do obchodu.
Nevíte, kdy se vrátí?
Kolik je teď? Byly tři a ona odešla v roce 2018.
- Takže... - Odešla?
Začíná to tak vypadat, jo.
Faktem je, že je to v tom obchodě nepřehledný.
Tak dobře. Mám dlouhý seznam.
Prodáváte tu uzeniny?
Máme šunku.
Šunku?
Takže ty jsi dcera Pštky?
Čí?
Říkali jsme jí Pštka.
Proč?
Protože hodně mluvila.
Jasně.
Nevíte, kam odešla?
To netuším. Slyšel jsem, že do zahraničí. Asi.
Povíte mi, jaká je?
Je jako slunce.
Když na tebe svítí, řekneš si: „Ty jo!“ Chápeš, ne?
Bez něj by to nešlo.
A pak tam jednoho dne není, protože už nejsi na řadě.
A svítí někde na někoho jinýho.
Tak jo.
To mě mrzí.
- Měla bych jít. - Kdybys ji našla...
Její rybka umřela.
Sice neumřela, ale řekni jí to tak.
Tak jo.
Co se stalo?
Musím jí říct, že hledáš svoji mámu.
Prosím, nedělej to.
- Ona... - Prosím, Karen, teď ne.
Takže...
Sehnala jsem skoro všechno.
Naklíčená lněná semínka ale neměli.
Copak je?
Kde máš ten stůl?
- Nikki... - Nebyl tam. Už ho prodal.
Cože?
Jdou teď rychle na odbyt.
Je po nich děsná poptávka.
Můžeme už jet domů?
To mu neprojde.
Přijely jsme až sem.
- Co to děláš? - Tohle prostě není správný.
Karen, udělej něco.
- A co? - Já nevím. Něco.
Něco jinýho!
Nikki!
Promiňte.
Ale ne.
Bože.
Nikki, vysvětlím to.
- Ten stůl si beru. - Cože?
Ten stůl si beru a je dost možný, že zavolal policii. Poběž.
Cože? Co to...
Čas běží, Karen!
Koukej na ni. To nevidíš, že pro tebe udělá cokoli?
Řekni jí to. Pochopí to.
Jo, slibuju. Ale až budu připravená, ano?
Já nevěděla, jaký chceš styl. Vzala jsem ten první.
- Nikki. - Nechala jsem tam 40 liber
a vypadl mi balzám na rty. Podle mě neprodělal.
Sakra.
Chytí nás. Jeď, Karen. Honem.
Já vím! Zapínám si pás!
- Dělej! - Panebože!
Kapitola 11.
Navzdory nepřízni osudu někteří přežili a vrátili se domů...
Je to dobré. Jo.
Chtěla jsem mu dodat osobitost.
Jo, to se ti povedlo.
Jo, hezky přitahuje pozornost, že?
- I když se chceš dívat jinam, tak... - Můžu vám taky něco vylepšit.
- Ne. - Ne. Věnuj se svýmu podnikání.
- Jo. - Kolik za něj chceš?
Chci 120. Protože je jedinečnej.
Jo. Až ho prodám, vrátím ti těch 40 liber.
Anebo ti ho nechám.
Paráda.
Následně došlo k dalšímu výbuchu,
když torpédo zasáhlo trup Lusitanie.
Loď se potápěla mnohem rychleji.
NOVĚ UPCYKLOVANÝ STŮL
0 ZHLÉDNUTÍ 0 PŘÍHOZŮ
THEO – BRANKÁŘ MICHAEL – LEVÉ KŘÍDLO
MAX – PRAVÉ KELLY – STŘ. ZÁLOŽNÍK
TYLER – STŘ. ÚTOČNÍK MAX – ÚTOČNÍK
Maxe tam máš dvakrát.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa