Noah, mielőtt elkezdjük, ezek az ellenőrző találkozók...
- Elbeszélgető. - Elbeszélgető, igen.
Ezekre mindenki jár, igaz? Nem csak mi.
Nem, nem. Mindenki.
- Oké, szuper. Ez szuper. - Oké. Jó.
Komolyan veszem a szociális munkám.
Szóval, Princess?
Igen. Princess, igen.
Mostanában kicsit érzelmi hullámvasúton van, igaz?
Szerintem ez ilyen normál tinidolog, nem?
Igen, emlékszem a kamaszkoromra. Folyton mindenen elsírtam magam.
Az ember kinövi, nem?
Nagyjából. Mármint, igaz, hogy ma is sírtam.
Volt egy gyönyörű virágláda egy ablakban, ami váratlanul ért.
Nincs kertjük, mégis... megteremtik.
Tényleg szép virágláda volt.
Oké. És Tyler?
Jól van. Vagyis a csapatsport
nem túl szívderítő, mert sosem válogatják be. Szegénykém!
Sok tömött aktám van adoptáltakról, akiknek gondjaik vannak a csapatokban.
Ó, tényleg?
Nehéz kitűnniük, miközben a kapcsolatokkal küszködnek.
Igen, de közben nem túl ügyes a focihoz.
Értem. Bocsánat, csak hozok magamnak egy ásványvizet kísérőnek!
Nyugodj meg!
Oké, jó, van egy ötletem. És szerintem jó.
- Akkor mondom, jó? - Oké.
- Focicsapatot fogok alapítani. - Oké.
Tylernek és a többi gyereknek Noah aktájában, akik nem tudnak beilleszkedni.
Adoptáltak Fociklubja. A csapat, ahol mindenki esélyt kap.
Mi a véleményed?
Szerintem ez remek ötlet.
- Igen? - Igen.
Tudod, mindig izgalomba jövök, amikor kirekesztett gyerekekről beszélsz.
- De kár! Szeretem ezt a kávézót. - Igen.
PRÓBÁLKOZÁSOK
BRIGHTON, FERNDELL ROAD 40. 146 KILOMÉTER
Jó. Én indulok.
- Karen öt perc múlva itt lesz. - Oké.
Bocs, emlékeztess, mi is ez!
Elvisz Brightonba, hogy megvegyek egy asztalt, amit a neten találtam,
amit kipofozok... Tudod, hogy szép legyen, és eladom.
És Londonban nincsenek asztalok?
Ez egy nagyon szép darab. És csak 40 font,
ami egy ilyen asztalhoz képest elég...
Oké. Hadd nézzem!
Bocs, nem tölt be. Szerintem van benne fantázia.
- Ó, igen? - Igen.
Egészen klasszikus.
Vannak a lábai...
- Igen. - ...meg az a lapos rész a tetején.
Tényleg asztalnak hangzik.
Nem tudtam, hogy érdekel az ilyesmi.
Fontos, hogy önálló bevételt szerezzek.
Igen.
Akkor kölcsönkérhetek 40 fontot?
Jaj, ne, ez nem lehet igaz!
Mi? Ó, igen. Freddy csinálta nekem.
- Minden vezetőedzőnek van. - Értem.
Azért nem vársz ettől túl sokat, igaz?
Dehogy. Csak egy helyet akarok,
ahol az emberek barátságokat köthetnek,
kiaknázhatják, ami bennük van, és, tudod, igazán boldogok.
Oké.
Igen, erre lehet mondani, hogy sokat vársz tőle, Jase.
Ezek Noah legnehezebb esetei.
Azt hiszem, időbe telhet, míg hatni lehet ezekre a gyerekekre.
Oka lehet, hogy más csapatokban nem boldogultak.
Igen, persze. De tényleg úgy érzem, hogy segíthetek
változtatni az életükön.
Jason, láttam, hogy letöltötted a Veszélyes kölyköket.
- Igen, aha. A fil... - Jason!
Na jó, nyisd ki jól a füled,
és ezt úgy mondom, hogy fülig szerelmes vagyok
abba, aki vagy...
Te nem vagy Michelle Pfeiffer.
És most ezt meg kell nekem ismételned!
- Nem vagyok Michelle Pfeiffer. - Jó.
- Találkozunk! Legyen klassz napod! - Szia!
Pedig Michelle Pfeiffer vagyok.
Na, anyám lemondta.
- Mi? Miért? - Most írt.
A macska elaludt az ölében,
ezért nem akar felállni, nehogy megzavarja.
Ez nyilvánvalóan hazugság. Tudod, mit?
Biztos tudja, hogy Karen elment,
és átment hozzá jakuzzizni. Most komolyan!
Jó. Akkor szabad a napod.
- Szánd magadra! - Megjött Karen! Sziasztok!
- Jó. Szia! - Oké, szia, kicsim!
De komolyan!
Mikor voltál valahol magad miatt, gyerekek nélkül?
Múlt héten voltam mammográfián.
- Nem. Klassz helyen. - Hát...
Csinálj valamit, ami neked jó!
- Menj! Szia! - Oké.
- Gyerünk, bajnok! Induljunk! - Szia!
- Oké, jövök. - Szia!
- Szia, anya!
- Biztos menni akarsz? - Igen.
De komolyan, ez egy régi cím! Valószínűleg ott sem lesz.
Ő az anyám. Muszáj megpróbálnom.
Nem, nem, szerintem muszáj lenne szólnunk Nikkinek.
Még nem. Ezt már megbeszéltük. Ki fog borulni. Te is tudod.
- Tudom, de... - Én elmegyek, bármi van.
Tudnom kell.
Vagy leszel a kísérőm, mint felelős felnőtt,
vagy felszállok egyedül a vonatra.
És talán alkoholt is iszom, mert ideges vagyok,
aztán odaérek Brightonba, ami híresen züllött hely,
és bekopogok egy idegen házába, ami simán lehet lehet drogbarlang.
Oké, jó!
De ha megtalálod, akkor elmondod Nikkinek. Ez az alku.
És ha megtalálod, nekem semmi közöm nem volt hozzá, oké?
Nyugi, oké?
Nem lesz semmi baj.
Ó, jesszusom!
- Sziasztok! - Mit csinálsz?
Mégsincs programom,
úgyhogy gondoltam, eljövök, autókázom egyet veletek.
Biztos vagy benne? Elég uncsi lesz, igaz?
- Igen, igen. - Igen.
Elég uncsi lesz, Nikki.
Semmi vész. Cukormentes kóla vagy Fanta?
- Fanta. - Ó, Jézusom! De ügyi vagy!
- Tessék, Karen! - Köszönöm!
Nem baj, ugye? Ha jövök.
Nem tudom, mi akadálya lenne. Szerinted?
- Nem, nem, szerintem sincs semmi. - Oké.
Akkor nyomás! Autós kirándulás!
Hurrá! Autós kirándulás!
Hát jó!
- Szia, Freddy... - Ne!
Jason azt mondta, hogy át akarod evezni az óceánt.
- Igen. - Akkor kelleni fog egy edző.
Az ország legjobb egyetemi evezőseinek élcsapatában eveztem.
- Hol? Oxfordban? - Oxfordban? Oxfordban?
Na jó, hol élsz te?
Kapj fel egy piknikkosarat,
és vigyünk egy csini csónakot Badgersbe egy sütire meg egy sörre!
Ugyebár az óceánon akarsz evezni, öregem? Neked portsmouthi diák kell.
Ott van árapály a folyókon.
Honnan lenne ilyen karom?
Bele se gondoltál, féleszű!
Különben is, minden portsmouthi diák tudja,
milyen legyőzni az élet egyik legnagyobb csapását:
ha Portsmouthba kell menni.
Most pedig hozd a kabátodat! Vízre szállunk.
Szedd a lábad! Vár a folyó, haver!
Oké, oké, oké! Sziasztok!
- Nézzük, ki van itt! Michael? - Ja.
- Max, Kelly... - Jelen!
- ...Sam... - Jelen!
...Theo és Tyler.
Bumm! Mi vagyunk a Camdeni Tintahalak.
De nyitottak vagyunk más névjavaslatokra, és...
- A név már fix. Igen. - A tanácsnál is?
Most hallom, hogy az űrlapokat már benyújtottuk a tanácshoz, így a név fix.
Én begurulok, ha piszkálnak.
Vettem.
Oké, mielőtt elkezdjük az első meccsünket,
beszélgetni akartam egy kicsit a „rugalmasság” szóról.
Tudja valaki, mit jelent az, hogy rugalmasság?
Azt, hogy nagy fejed van.
- Nem ezt jelenti. - Fogd be, nagyfejű!
- Na! Tudod, mit? - Hagyd, mert kántálni fognak!
Azért vagytok itt, mert más csapatokban nem kelletek.
Beskatulyáznak titeket.
Egész életetekben ez volt, nem?
Rátok akarják húzni, hogy oppozíciós zavarotok van.
Fogd be! Nekem nincs!
Vagy hogy problémásak,
kezelhetetlenek, diszfunkcionálisak, furcsák vagytok.
De tudjátok, mit mondok én erre?
Ne! Tudjátok, mit mondok én erre?
Nem fejeztem be!
Ez a beszéd eleje, nem íveltem még fel.
Ne hagyjátok így leülepedni, ne befolyásoljon titeket!
Oké. Szóval, dolgoztam a felálláson.
Nem látok hibát. Te mit gondolsz?
- Hatos csapatok, ugye? - Hatos, igen.
De Maxet kétszer írtad be.
Ja, igen!
- Ebben a pulcsiban kell lennem? - Igen. Ott a monogramod.
Minden edző ilyenben jár.
Megvan, hogy olyan, mintha az Autós Angyaloknak dolgoznék?
Autót szerelni fognak hívni.
Jól nézünk ki. Hidd el!
Eltörhetem?
Oké. Ilyet nem csinálunk! Nem törjük el...
Nem hallgatunk egy kis zenét?
Nem tudunk. Beleragadt nagyapa hangoskönyve,
és nem játszik le mást.
Üzent a pasi?
Mi?
Azt mondtad, üzen, ha eladta az asztalt.
Tudod, meg kéne nézned,
mert talán eladta az asztalt, és akkor nem is kéne mennünk.
Nem, nem, minden oké. Még megvan.
- Biztos? - Igen, Karen, biztos.
Melyik hangoskönyv volt az?
Az acélszürke teknő!
Ember a víz ellen. A legendás küzdelem.
Hát lehet nem szeretni ezt a sportot?
Szerencsétlen agyhalott barmok.
ROHANÓGÉP
Oké, hadd halljam!
Hogy néz ki az edzésterved?
Szóval, sok sprint a helyi pályán.
Kezdetnek széltében, de onnan felépítjük.
Oké. És mi a szitu az evezőgéppel?
- Nyomom az ötkilométereseket. - Szuper.
- Szuper. Mi a rekordod? - Olyan két kilométer.
Oké. És mondd, figyelsz az étkezésre?
Meséld el, hogy mit reggeliztél!
A reggeli...
pár isteni skót palacsinta volt, rossznak egyáltalán nem mondható áfonyadzsemmel.
Scott, nem. Napi 20 tojásfehérjét kéne enned.
- Én... Húszat? - Igen, a fehérje miatt.
Oké, nézd, mutasd meg a technikádat!
Igen. Szóval...
- Satöbbi. - Igen, oké.
Scott...
Tuti biztos vagy ebben az egészben?
Mármint az Atlanti-óceánban.
Tudom, mire gondolsz: ez egy picit aprócska óceán.
A Csendes-óceánhoz képest biztosan. Mondhatni, a gyávák óceánja.
De figyelj, mifelénk tudják, mi az az alázat!
Szóval kezdjük az Atlanti-óceánnal, meglátjuk, hogy megy!
Négyezer-nyolcszáz kilométer!
Akkor jobb hamar nekivágni. Hm?
A jégsapkák olvadnak.
Jövőre még több lesz.
Ötödik fejezet.
Az Egyesült Államok hadba lépésének
gyakorta elfelejtett katalizátora volt az RMS Lusitania elsüllyesztése.
Elvesztése olyan katasztrófa volt, mely mögött tragikus megtévesztés állt.
Bár végig balszerencsés volt,
számtalan figyelmeztetést figyelmen kívül hagytak, melyek révén megelőzhették volna
a békés út végzetes katasztrófává válását.
Amikor bemegyünk, akarod, hogy én alkudjak?
Mi? Neked nem kell bejönnöd.
Csak nem maradok a kocsiban!
Irtó jó vagyok benne.
Azért, mert olyan az arcom, mint aki mindjárt sír.
Idegesek lesznek tőle.
Amúgy tudod, mi van?
Igazából meggondoltam magam az asztallal kapcsolatban.
Tényleg?
Igen.
Szerintem kicsit túlkínálat lett asztalokból. Trendi.
Tudod, ezen én is aggódtam.
Nem akarok az asztalpiacban ragadni, amikor mindenki kriptózik.
Igen.
Biztos vagy benne?
Aha.
Inkább sültkrumplizzunk a kikötőben!
Ne izgulj! Ez csak egy asztal.
Miért vagy ennyire ideges?
Szerintem a hangoskönyv miatt vagyunk ki.
Egyszerű fiúk voltak.
Ó, hála Istennek! Azt hittem, csak engem készít ki.
Hihetetlen védés!
HATOS CSAPATOK BAJNOKSÁGA
Oké, srácok! Kapásból vissza!
Még sokat kell játszani.
Az öt-null nagyon veszélyes előny a fociban.
Fáradnak. Nézzetek rájuk! Hullafáradtak.
Annak a sok ünneplésnek megvan a böjtje.
- Beszélhetünk? - Igen.
- Kezdésnél érmét dobtunk. - Igen.
Kérném vissza!
Max!
Nekem csak kártyám van.
Két kézzel, az evező a vízre merőleges visszahúzáskor!
Lássam a szabályos evezést és a húzást!
- Igen. - Nem látok szabályos evezést és a húzást!
Nézem, de nem látom.
Merít, húz! Merít... Oké.
- Nem uralod a hajót. - Tudom.
Mert nem koncentrálsz.
Várj!
- Nem, elúszott. - Nem, elérem.
Figyi, ez az Atlanti-óceán!
Nyolcvancsomós szél van. Az evező már Portugáliában van.
És az eszedbe se jusson, hogy odaúszol érte!
Igen, hát, az semmiképp.
- Igen, jó. - Nem tudok úszni.
Dehát nem is kell, igaz? Mert a hajóban vagyok.
HAL ÉS SÜLT KRUMPLI
BRIGHTON PALACE KIKÖTŐ
Most már hazamegyünk? Eleget kirándultunk?
Igen. Vagyis nem volt meg egészen
az a Thelma és Louise-élmény, amit reméltem.
Mi? Szökevény akartál lenni, hogy üldözzön a rendőrség?
Kicsit.
Oké. Biztos nem akarod megvenni azt az asztalt?
Olyan kár, hogy ilyen messzire jöttél, és meg se nézed!
Egy kicsit se vagy kíváncsi?
Jó nekem az az asztal, amim van.
Nincs szükségem másikra.
- Arra gondolok... - Kicsit túlgondoltam.
- Mi van, ha nem olyan, mint képzeltem? - Mi van, ha jobb?
Az ember nem tudhatja, míg nem próbálta.
Inkább azt bánja meg az ember, amit nem csinált, nem azt, amit igen.
Mindig mondom.
- Oké. - Princess...
Nem tudnék együtt élni azzal, ha kihagynám.
És ha halogatom, akkor talán eltűnik az asztal.
Szuper!
Tudod, meg kell mondanom,
kezdek izgulni, hogy láthassam ezt az asztalt.
Ez a tiéd, kapus! Figyelj oda!
Micsoda pech, micsoda pech! Nyilván.
Oké, oké, oké. Fantasztikus volt a csapat! Komolyan.
A nyolc-null nagyon-nagyon hízelgő rájuk nézve.
Egyáltalán nem tükrözi a meccset!
Hat szerencsés támadásuk volt, meg két les.
Kösz, hogy jöttél. Szép volt! Volt pár jó védés.
Bocs, nincs véletlenül bikakábele?
Lemerült a kocsi akksija.
A stratégiai tervezés igazgatója vagyok a haringey-i tanácsnál.
Na jó! Megnézem gyorsan.
- Menjünk! - Kösz, haver!
Bocs az egészért! Nem volt túl jó, mi?
- Imádtam. - Nahát, komolyan?
Igen, nem én voltam a legrosszabb.
Mert nagy és kerek. Eltakarja a fél eget.
- Jason feje, Jason feje! - Oké. Igen.
- Jó kedvetek van. Jó. - Mert nagy és kerek.
- Jó. - Eltakarja a fél eget.
Jason feje, Jason feje!
Fejet hátra! A hasadat tartsd magasan!
Megy ez! Egyenes lábbal tempózz!
Igen. Igen. Gyere! Igen.
Igen...
Oké, oké. Jól vagy? Semmi baj. Semmi baj.
- Gyere vissza! Megvagyunk. - Nem tetszik.
Hadd húzzalak fel! Oké.
Istenem!
- Biztos nem akarod, hogy bemenjek? - Nem!
Ne, nem jöhetsz!
Semmi baj. Felőlem mehetsz.
Be kéne vásárolni.
Hát, tudod, a visszaútra.
Mégiscsak autós kirándulás, nem?
Ó, igen. Oké, szuper!
- Oké, mit kértek? Igen. - Mit kérünk?
- Cukormentes kólát. - Aha.
Fantát, pattogatott kukoricát.
- Édeset és sósat. - És héjas pisztáciát.
- Jó. - Nedves törlőkendőt.
Na jó... Várj, várj! Hadd írjam le!
Oké. Héjas pisztácia. Aha.
Oké.
Szia! Princess vagyok. Szia!
Szia, Princess vagyok!
Szia, Prince...
Bocs, hogy ki vagy?
Itt van Kat?
Kat?
Kat Reid?
Nincs, pont elkerülted. Kiugrott a boltba.
Tudod, mikor jön vissza?
Hány óra van most? Most múlt három, és ő 2018-ban ment el.
- Akkor... - Elment?
Kezd úgy kinézni, ja.
Bár az is igaz, hogy nehéz abban a boltban kiigazodni.
Oké. Ennek kicsi a valószínűsége.
Van felvágottas részlegük?
Sonkánk van.
Sonka?
Akkor te vagy Csitt lánya?
Kié?
Mindenki Csittnek hívta.
Miért?
Gondolom, mert sokat beszélt.
Értem.
Tudod, hova ment?
Gőzöm sincs. Azt hallottam, hogy külföldre. Talán.
Elmondanád, milyen?
Olyan, mint a Nap.
Amikor ragyog rád, az olyan, hogy... Hű, tudod?
El se tudod képzelni, hogy nincs ott!
Aztán egyszer csak nincs, mert már nem te vagy soron.
És elmegy, hogy valaki másra ragyogjon.
Oké.
Hát, sajnálom.
- Mennem kell. - Ha megtalálod,
szólj, hogy megdöglött a hala.
Igazából nem, de neki mondd ezt!
Oké.
Mi történt?
Meg kell mondanom neki, hogy az anyádat kerested.
Ne, ne, kérlek!
- Princess, Nikki... - Légyszi, Karen, ne most!
Jó.
Szinte mindent megvettem, amit kértetek.
Bár lenmagcsírájuk nem volt.
Mi a baj?
Hol az asztal?
- Nikki... - Nem volt meg! Már eladta.
Hogy micsoda?
Nagyon pörög most a piac.
Ha van, van, ha nincs, nincs, gondolom.
Hazamehetnénk?
Nem csinálhat ilyet az a pasi!
Eljöttünk ilyen messze.
- Mit csinálsz? - Bocs, de ilyet nem lehet.
Karen, csinálj valamit!
- Mégis mit? - Nem tudom. Valamit!
Valami mást!
Nikki! Nikki! Nikki!
Elnézést!
Jaj, ne!
Jézusom!
Nikki, megmagyarázom.
- Elhozok egy asztalt. - Mi?
Elhozok egy asztalt,
és valószínű, hogy kihívja a rendőrséget. Nyomás!
Mi? Mi a...
Minden perc számít, Karen!
Nézd meg!
Nem látod, hogy bármit megtenne érted?
Mondd el neki! Meg fogja érteni.
Elmondom. Esküszöm. Csak hagyd, hogy felkészüljek rá!
Nem tudtam,
hogy mire gondoltál, csak felkaptam az elsőt.
- Nikki! - Hát, ott hagytam neki 40 fontot,
és az ajakír kiesett a zsebemből.
Szerintem nem járt rosszul, őszintén.
A francba!
El fognak kapni. Menj! Menj, Karen! Siess!
Tudom! Próbálom bekötni magam!
- Siess! - Úristen!
Tizenegyedik fejezet.
A kilátások dacára néhányan túlélték és hazatértek...
Jó lett. Igen.
Próbáltam egy kis karaktert adni neki.
Hát, igen. Sikerült is.
Igen, tet... tetszik, ahogy vonzza a tekintetet.
Még akkor is, ha szándékosan próbálja levenni az ember a szemét...
Neked is megcsinálhatom valamidet.
- Nem. Nem, nem, nem. - Nem. Nem.
Nem, te csak koncentrálj az üzletedre!
- Oké. - Mennyit kérsz érte?
Százhúszat. Mert egyedi.
Igen. Megadom a 40-et, ha eladtam.
Ha nem sikerül, megtarthatod az asztalt.
Nagyon jó.
Pillanatok múltán egy második robbanás tört elő
a Lusitania hajótestéből, ahol a torpedó becsapódott.
A hajó sokkal gyorsabban kezdett süllyedni.
IZGALMAS, FELÚJÍTOTT ASZTAL 120 FONT
0 MEGTEKINTÉS 0 LICIT
THEO - KAPUS MICHAEL - BALSZÉLSŐ
MAX - JOBBSZÉLSŐ KELLY - KÖZÉPPÁLYÁS
TYLER - TÁMADÓ MAX - CSATÁR
Maxet kétszer írtad be.
A feliratot fordította: Binder Natália