Noah, innan vi börjar, de här uppkollningsmötena...
- Uppföljningar. - Uppföljningar, precis.
Alla har dem, eller hur? Inte bara vi?
Nej. Alla har dem.
- Skönt. Okej. - Okej. Toppen.
Jag tar allvarligt på mitt arbete.
Alltså, Princess.
Princess, ja.
Hon har lite toppar och dalar just nu.
Det är väl helt normalt för tonåringar?
Jag minns min tonårstid. Jag började gråta för ingenting.
Man växer ju ifrån det, eller hur?
För det mesta. Jag grät visserligen förut.
Det var en söt fönsterlåda som tog mig med överraskning.
De har ingen trädgård, men det... fungerar ändå.
Det var en fin fönsterlåda.
Jaha. Och Tyler?
Han är okej. Det där med idrott
är inte hans grej, för han blir aldrig vald. Stackarn.
Jag har en hel pärm med adoptivbarn som har jobbigt med lagsporter.
Verkligen?
Det är svårt att prestera när de har jobbigt med alla dessa relationer.
Ja, men han är egentligen inget vidare på fotboll.
Jaha. Ursäkta, jag ska gå och ta en eftersläckare på mineralvatten.
Lugna ner dig.
Okej, jag har en idé. Och jag tror att den är bra.
- Jaha. Okej. - Så jag tänker nämna den.
- Jag ska starta ett fotbollslag. - Okej.
För Tyler och alla andra ungar i Noahs pärm som inte passar in.
Kanske Adoption FC. Det är... Det är ett lag som ger alla en chans.
Vad tycker du?
Det är en utmärkt idé.
- Säkert? - Ja.
Jag blir sexuellt upphetsad när du börjar prata om marginaliserade barn.
- Så synd. Jag gillar det här kafét. - Ja.
40 FERNDELL ROAD, BRIGHTON, BN2 T8P - 146 KM
Okej. Då åker jag.
- Karen är här om fem minuter. - Okej.
Ursäkta, vad var det ni skulle göra?
Hon kör mig till Brighton så att jag kan köpa ett bord jag såg på nätet
som jag kan renovera. Du vet, göra fint och sälja.
Så det finns inga bord i London?
Det är väldigt fint. Och det kostar bara 40 pund,
vilket är billigt för det här bordet...
Oj, får jag se.
Tyvärr, sidan laddar inte. Men det har potential.
- Jaha? - Ja.
Det är helt enkelt klassiskt.
Det har ben...
- Jaha. - ...och den platta delen ovanpå.
Nog låter det som ett bord, allt.
Tänk att du är intresserad av sånt.
Det är viktigt att jag är ekonomiskt oberoende.
Ja.
Så får jag låna 40 pund?
Nej, säg inte det.
Va? Jaha. Freddy fixade den åt mig.
- Alla toppcoacher har såna. - Okej.
Du lägger väl band på förväntningarna?
Ingen fara. Jag vill bara skapa en miljö
där man kan bygga vänskap,
uppfylla sin potential och finna sann lycka.
Okej.
Ja, du lägger verkligen band på förväntningarna, Jase.
De här är några av Noahs svåraste fall.
Det kan ta tid att nå fram till de här barnen.
Det finns skäl till att de inte har lyckats i andra lag.
Självklart. Men jag tror verkligen att jag kan hjälpa,
och göra skillnad i deras liv.
Jag såg att du laddade ner Dangerous Minds.
- Ja. Den är... - Jason.
Jag vill att du lyssnar när jag säger det här,
och det kommer från en som är så full av kärlek
till den person du är.
Du är inte Michelle Pfeiffer.
Jag vill höra dig säga det till mig.
- Jag är inte Michelle Pfeiffer. - Bra.
- Vi ses. Ha det bra. - Hej då. Vi ses sen.
Jag är visst Michelle Pfeiffer.
Mamma har lämnat återbud.
- Vadå? Varför? - Hon har sms:at.
Katten sover i hennes knä,
och hon vill inte resa sig och störa den.
Det är säkert inte sant. Vet du vad?
Hon vet nog att Karen är borta,
så hon har åkt dit för att använda hennes badtunna.
Okej. Du har en ledig dag.
- Njut av den. - Okej, Karen är här! Hej då!
- Okej. Vi ses sen. - Hej då.
Allvarligt.
När gjorde du senast nåt för dig själv, utan barnen?
Jo, visst ja. Jag gjorde mammografi förra veckan.
- Nej, nåt trevligt. - Tja...
Nåt med "egenvård". Kom igen.
- Gör det. Vi ses sen. - Okej.
- Kom igen, mästarn. Vi åker. - Hej då.
- Okej, kommer. - Hej då!
- Hej då, mamma.
- Vill du verkligen göra det här? - Ja.
Det är ju en gammal adress. Hon bor troligen inte där mer.
Ja, men hon är min mamma. Jag måste försöka.
Nej, vi borde verkligen tala om för Nikki.
Inte än. Vi har pratat om det. Hon blir upprörd. Det vet du.
- Ja, men... - Jag åker i vilket fall.
Jag måste få veta.
Så antingen följer du med som en ansvarsfull vuxen,
eller så tar jag tåget ensam.
Och kanske dricker alkohol för att jag är nervös,
och kommer till Brighton som alla vet är en depraverad stad,
och knackar på hos en främling, vars hus kanske är en knarkkvart.
Okej då.
Men om du finner henne berättar du för Nikki. Det är villkoret.
Och när du gör det, hade jag inget med det att göra. Okej?
Slappna av.
Det kommer att gå bra.
Jösses!
- Hej. - Vad gör du?
Jag fick återbud,
så jag tänkte hänga med, det blir en utflykt.
Ar du säker? Det blir ju rätt långtråkigt.
- Just det. - Ja.
Det blir rätt långtråkigt.
Ingen fara. Sockerfri Cola eller Fanta?
- Fanta. - Jösses. Det blir jättebra för dig.
- Varsågod, Karen. - Tack.
Det gör väl inget att jag följer med?
Det är klart att du får. Eller hur?
- Jag ser inget skäl emot. - Okej.
Kör då! Bilutflykt!
Hurra. Bilutflykt.
Då så.
- Hej, Freddy... - Nix.
Jason sa att du tänkte ro över Atlanten.
- Det stämmer. - Då behöver du en tränare.
Jag var med i roddarlaget vid det bästa universitetet i landet.
- Var? Oxford? - Oxford?
Okej, Det susar i säven.
Vi packar en picknickkorg
och stakar ner till herr Grävling för lite kakor och ingefärsöl.
Du ska ju ro över havet. Du behöver en Portsmouth-student.
Floderna har tidvattenvågor där.
Om du inte tror att det märks på armstyrkan
så är du helt borta.
Dessutom vet varenda Portsmouth-student hur det är
att övervinna en av livets största prövningar:
Att tvingas vara i Portsmouth.
Ta din jacka. Vi ska till vattnet.
Snabba på! Floden väntar, kompis.
Okej. Välkomna.
- Vilka har vi här? Michael? - Här.
- Max, Kelly... - Här.
- ...Sam... - Här.
...Theo och Tyler.
Pang. Vårt lag heter alltså Camden Cuttlefish.
Alltså, vi är öppna för andra namnförslag och...
- Namnet är bestämt. - Har du bestämt med kommunen?
Jag har just fått veta att anmälan
till kommunen är klar. Namnet är bestämt.
Jag blir våldsam när folk kommer nära.
Noterat.
Okej, innan vi startar vår första match
vill jag prata lite med er om ordet "uthållighet".
Vet nån vad uthållighet betyder?
Att du har en stor skalle.
- Fel svar. - Tyst, storskalle.
- Alltså... - Tyst, annars börjar de skandera.
Ni är här för att ni är oönskade i andra lag.
De vill sätta er i ett fack.
Så har det varit hela livet, visst?
De vill säga att ni lider av trotsighetsstörningar.
Håll tyst. Inte jag!
Eller att ni är besvärliga,
oregerliga, dysfunktionella, konstiga.
Men vet ni vad jag säger om det?
Jag var inte klar.
Jag hade inte nått fram till det viktiga.
Så ta inte åt er av det där på nåt sätt.
Okej. Alltså, jag har jobbat på laguppställningen.
Jag ser inga fel. Vad tycker du?
- Sexmannalag, va? - Ja.
Du skrev dit Max två gånger.
Jaha, okej.
- Måste jag ha den här tröjan? - Ja. Den har dina initialer.
Alla coacher har såna.
Det ser ut som om jag jobbar åt Anonyma alkoholister.
Folk kommer att be mig om råd.
Vi är fina. Tro mig.
Får jag bryta av den här?
Okej. Gör inte det. Bryt inte...
Ska vi lyssna på musik?
Går inte. Morfars ljudbok har fastnat i spelaren.
Bara den går att spela.
Sms:ade killen dig?
Vadå?
Du sa att han skulle sms:a dig om bordet blev sålt.
Du borde kolla,
för om bordet har blivit sålt är det ingen idé att vi åker.
Nej, då, ingen fara. Det är kvar.
- Är du säker? - Ja, Karen, jag är säker.
Vilken ljudbok var det?
Den stålgrå smältdegeln.
Människan mot vattnet. Den klassiska kampen.
Hur kan nån inte älska den sporten?
Stackars eländiga jäklar.
Okej, berätta.
Hur ser ditt träningsschema ut?
Så, springer mycket på den lokala löparbanan.
Bara tvärsöver än så länge, men vi börjar där.
Okej. Och roddmaskinen?
- Ja, en massa 5K. - Bra.
- Bra. Vad är ditt personbästa? - Ungefär 2K.
Okej. Har du trimmat din diet?
Berätta vad du åt till frukost.
Frukost...
Några härliga scones med en rätt skaplig blåbärskompott.
Scott, nej. Du borde äta 20 äggvitor om dagen.
- Jag... Tjugo? - Ja, för proteinet.
Okej, visa mig din teknik.
Jaha. Alltså...
- Och så vidare. - Okej.
Scott...
Är du fast besluten?
Jag menar, vi talar om Atlanten.
Jag vet vad du tänker: Det är ett litet pyttehav.
Särskilt jämfört med Stilla havet. Ett hav för mesar, kan man säga.
Men jag vill börja ödmjukt.
Så vi börjar med Atlanten och ser hur vi går vidare.
Det är 480 mil.
Så bäst att börja direkt, va?
Istäcket smälter.
Roddturen blir ännu längre nästa år.
Kapitel fem.
En ofta bortglömd katalysator
för USA:s inträde i kriget var sänkningen av RMS Lusitania.
Skeppets sänkande var en katastrof och resultatet av tragisk bedräglighet.
Resan var olycksalig från början
och oräkneliga varningar ignorerades som kunde ha räddat den fredliga resan
från att bli en dödlig katastrof.
Ska jag pruta när vi kommer fram?
Vadå? Du behöver inte följa med in.
Jag tänker inte vänta i bilen.
Allvarligt, jag är jättebra på det.
Troligen för att jag ser ut att snart börja gråta.
Det gör folk nervösa.
Vet ni vad?
Jag börjar faktiskt ångra mig beträffande bordet.
Verkligen?
Ja.
Bord kanske bara är en modefluga. En nyck.
Jag tänkte samma sak.
Jag vill inte vara fast med bord när alla andra kör med digital konst.
Ja.
Är du säker?
Ja.
Kan vi inte bara köpa pommes på piren?
Bara lugn. Det är bara ett bord.
Varför är det en sån stor sak?
Jag tror att ljudboken påverkar oss.
De var bara pojkar.
Skönt. Jag trodde att det bara var jag.
Otrolig räddning.
SEXMANNATURNERING
Okej, killar. Studsa tillbaka.
Än har vi chansen.
När man leder med 5–0 slår man sig lätt till ro.
Titta, de tröttnar. De är helt slut.
Allt firande efter målen tar på krafterna.
- Får jag prata med er? - Ja.
- Vi singlade slant vid avspark. - Ja.
Jag vill ha den tillbaka.
Max!
Jag har bara kort.
Kom ihåg, vi ror med båda händerna, så lyft årorna vid återgången.
I med årorna och långa tag.
- Oj. Ja. - Jag ser inga ordentliga roddtag.
Jag tittar, men ser inga.
Långa årtag. Långa... Okej.
- Du tappar kontrollen. - Jag vet.
För du är inte fokuserad.
Vänta lite.
- Den är borta. - Jag kan hämta den.
Det här är Atlanten.
Det är 40 sekundmeter. Åran är redan i Portugal.
Och försök inte simma efter den.
Tja, det tänker jag då inte göra.
- Bra. - Jag kan inte simma.
Det behöver jag ju inte kunna, för jag sitter i en båt.
Kan vi åka hem nu? Räcker det med bilutflykt?
Ja. Det har ju inte direkt varit
så mycket Thelma & Louise som jag hade hoppats.
Vadå? Ville du bli jagad av polisen?
Lite grann.
Okej. Säkert att du har ångrat dig om bordet?
Det känns synd att åka ända hit och inte ens se på det.
Är du inte det minsta nyfiken?
Jag är nöjd med bordet jag har.
Jag behöver inte ett till.
- Alltså, jag... - Jag har tänkt så mycket på det.
- Det kanske inte är så bra som jag tänkt? - Det kanske är bättre?
Du vet inte om du inte provar.
Man brukar ångra de saker man missade, inte de saker man gör.
Så säger jag jämt.
- Okej. - Princess...
Jag blir nog olycklig om jag inte tittar.
Och om jag väntar längre, kan bordet försvinna.
Toppen.
Alltså, jag måste säga
att jag börjar bli verkligt nyfiken på det här bordet.
Den tar du, målis! Var beredd!
Otur. Tydligt.
Okej. Jättebra jobbat, laget. Verkligen.
Alltså, 8-0 är smickrande siffror för de andra.
Det återspeglar inte alls spelet.
Det var sex turmål, och två var offside.
Tack för att du kom, kompis. Några bra räddningar.
Ursäkta mig, har ni startkablar?
Bilbatteriet är urladdat.
Jag är strategisk planeringschef för Haringey kommun.
Okej. Jag tar en titt.
- Kom. - Hyggligt. Tack.
Jag beklagar. Det var inte så kul, va?
- Det var jättekul. - Tyckte du?
Ja, jag var inte sämst.
Det är stort och runt. Och det pratar strunt.
- Jasons huvud, Jasons huvud! - Okej.
- Ni roar er. Bra. - Det är stort och runt.
- Okej. - Och det pratar strunt.
Jasons huvud, Jasons huvud!
Upp med huvudet. Upp med magen.
Sådär ja. Och sparka från med raka ben.
Ja. Kom igen. Ja.
J... Oj!
Hur gick det? Det gick bra.
- Tillbaka upp. Såja. - Jag gillar det inte.
Jag drar upp dig. Okej.
Kära nån.
- Ska jag verkligen inte följa med in? - Nej!
Nej, det går inte.
Det är okej. Mig gör det inget.
Vi behöver handla.
Du vet, för bilfärden tillbaka.
Det ska ju vara en bilutflykt, visst?
Visst. Okej, bra.
- Vad behöver vi? - Vad behöver vi?
- ...några sockerfria Cola. - Mm.
Fanta, popcorn.
- Söta och salta. - Jo, lite pistaschnötter.
- Okej. - Ja. Våtservetter.
Okej, vänta lite. Låt mig skriva ner det.
Okej. Pistaschnötter. Mm.
Okej.
Hej. Jag heter Princess. Hej.
Hej, jag heter Princess.
Hej, jag heter Princ...
Ursäkta, vem är du?
Är Kat här?
Kat?
Kat Reid?
Nej, du missade henne just. Hon gick och handlade.
Vet du när hon återkommer?
Vad är klockan? Den är lite över tre, och hon stack 2018.
- Så... - Hon stack?
Det börjar verka så, ja.
Fast ärligt talat är det svårt att hitta saker i den butiken.
Okej. Det här är en chansning.
Har ni en charkavdelning?
Vi har skinka.
Skinka?
Så du är Shushs dotter?
Vem då?
Hon kallades Shush.
Varför?
För att hon pratade mycket.
Okej.
Vet du vart hon tog vägen?
Ingen aning. Utomlands, hörde jag. Kanske.
Kan du berätta hur hon är?
Hon är som solen.
När den lyser på en, är det... Wow, du vet?
Man kan inte föreställa sig livet utan den.
Så en dag är den borta, för det är inte din tur längre.
Då skiner den på nån annan.
Okej.
Tja, jag beklagar det där.
- Jag ska gå. - Om du hittar henne,
säg att hennes fisk dog.
Den lever, men säg att den dog.
Okej.
Vad hände?
Jag måste berätta för henne att du har sökt efter din mamma.
Nej, gör inte det.
- Princess, hon... - Snälla Karen, inte nu.
Jaha.
Jag köpte nästan allt ni ville ha.
Men de hade inga linfrögroddar.
Vad är det?
Var är bordet?
- Nikki... - Han hade redan sålt det.
Vad menar du?
Marknaden är så het nu.
Borden går åt som smör i solsken.
Kan vi åka hem nu?
Så kan han inte göra.
Vi har åkt hela denna väg.
- Vad gör du? - Ursäkta, men det är inte rätt.
Karen, gör nånting.
- Som vadå? - Jag vet inte. Nånting.
Nåt annat!
Nikki! Nikki!
Ursäkta mig.
Åh nej.
Herregud.
Nikki, jag kan förklara.
- Jag tar ett bord. - Va?
Jag tog ett bord,
och det är mycket möjligt att han ringer polisen. Kom.
Va? Vad i...
Det är bråttom, Karen!
Se på henne.
Ser du inte att hon gör allt för dig?
Du måste berätta. Hon förstår.
Jag ska. Jag lovar. Men låt mig göra det när jag är redo.
Jag visste inte
vilken stil du gillade, så jag tog det första jag fann.
- Nikki. - Jag lämnade 40 pund,
och lite lypsyl föll ur fickan.
Han tjänar nog på affären, ärligt talat.
Jäklar.
Vi åker fast. Kör, Karen. Fort.
Jag vet! Jag försöker sätta fast bilbältet!
- Fort! - Herregud!
Kapitel 11.
Mot alla odds överlevde en del och återvände hem...
Det är fint. Ja.
Jag försökte ge bordet lite karaktär.
Ja. Du lyckades verkligen.
Ja, jag gillar hur bordet drar blickarna till sig.
Även om man aktivt försöker titta bort, är det...
Jag kan fixa till era möbler också.
- Nej. Nej. - Nej.
Nej, fokusera på din rörelse.
- Okej. - Vad begär du för bordet?
120. För det är unikt.
Ja. Jag betalar tillbaka de 40 punden när det blir sålt.
Annars kan ni ju bara behålla bordet.
Så trevligt.
Strax därefter hördes en explosion
från Lusitanias skrov, där torpeden träffat.
Skeppet började snabbt sjunka.
SPÄNNANDE NYRENOVERAT BORD 120 PUND
0 VISNINGAR 0 BUD
THEO - MÅLVAKT MICHAEL - VÄNSTERBACK
MAX - HÖGERBACK KELLY - MITTFÄLTARE
TYLER - OFFENSIV MITTFÄLTARE MAX - SPETS
Du skrev Max två gånger.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson