Ноа, одразу скажу: ці перевірочні зустрічі...
- Звітні. - Звітні зустрічі, так.
Їх проводять з усіма? Не тільки з нами?
Ні. З усіма.
- Чудово. Прекрасно. - Добре.
Я серйозно ставлюся до роботи.
Отже, Принцеса.
Так. Принцеса.
У ці дні вона якась трохи пригнічена.
Це ж нормально для підлітків, так?
Я в її віці плакала через усе.
Підлітки таке переростають, чи не так?
Більшість з них. Я от і сьогодні вже плакала.
Побачила під одним вікном гарний ящик з квітами – й розплакалася.
У людей нема саду, але вони вирощують квіти.
То був справді гарний ящик.
Ясно. А як Тайлер?
Нормально. Заняття командним спортом
не дуже допомагають, бо його, бідолаху, не беруть у команду.
Я знаю багатьох прийомних дітей, яким не дається командний спорт.
Справді?
Їм важко чогось досягати, будуючи стосунки в команді.
Здається, він просто погано грає у футбол, так?
Ясно. Вибачте, піду куплю мінералки.
КЕМДЕН-МАРКЕТ
Заспокойся.
У мене є ідея. Здається, хороша.
- Цікаво. - Тому скажу це вголос.
- Я сам зберу футбольну команду. - Ага.
Для Тайлера та інших підопічних Ноа, яким важко грати в команді.
Зватиметься «Клуб усиновлених». У цій команді всім даватимуть шанс.
Що думаєш?
Думаю, що це чудова ідея.
- Справді? - Так.
Коли ти говориш про знедолених, мене це дуже заводить.
- Краще не треба. Нам ще сюди ходити. - Так.
КЕМДЕН-ЛОК
СТВОРИТИ СІМ'Ю
ФЕРНДЕЛЛ-РОУД, 40, БРАЙТОН 146 КІЛОМЕТРІВ
Я пішла.
- Карен буде через п'ять хвилин. - Добре.
Вибач. Нагадай, куди ви їдете.
Вона повезе мене в Брайтон, де я куплю стіл, який знайшла онлайн.
Я його відремонтую, оздоблю й продам.
А в Лондоні нема столів?
Цей дуже гарний. А коштує лише 40 фунтів,
що за такий стіл...
Дай подивитися.
Вибач. Не вантажиться. У нього є потенціал.
- Серйозно? - Так.
Він досить класичний.
У нього є ніжки...
- Так. - ...а верх у нього плаский.
За описом – таки стіл.
Я й не знала, що ти таким захоплюєшся.
Просто думаю, що важливо бути фінансово незалежною.
Ясно.
То позичиш 40 фунтів?
Ні, невже ти...
Що? А, це Фредді зробив.
- Такі є у всіх топ-тренерів. - Ага.
Будь обережний з очікуваннями. Добре?
Авжеж. Я лише хочу створити атмосферу,
в якій дітям буде легко завести друзів,
реалізувати потенціал і знайти справжнє щастя.
Ясно.
Оце так обережність з очікуваннями.
Це ж найскладніші діти Ноа.
Тобі буде потрібен час, щоб встановити з ними контакт.
Вони не просто так не могли влитися в інші команди.
Звісно. Але я відчуваю, що таки зможу допомогти,
можу змінити їхнє життя.
Джейсоне, я бачила, що ти завантажив «Небезпечні думки».
- Так, завантажив. Це... - Джейсоне.
Слухай мене уважно.
Кажу тобі як людина,
яка тебе дуже любить...
Ти не Мішель Пфайфер.
Скажи це вголос.
- Я не Мішель Пфайфер. - Добре.
- До зустрічі. Хорошого дня. - Бувай.
Я таки Мішель Пфайфер.
Мама не зможе піти.
- Що? Чому? - Щойно написала.
У неї на колінах заснув кіт,
і вона не хоче його турбувати.
Це ж очевидна брехня. Мабуть,
дізналася, що Карен поїхала,
і помчала до неї, щоб посидіти в джакузі. Це взагалі...
Що ж. У тебе вільний день.
- Повеселися. - Карен тут. Бувайте!
- Бувай. - Бувай, доню.
Серйозно.
Коли ти востаннє робила щось для себе? Без дітей?
Тиждень тому робила мамографію.
- Щось приємне. - Ну...
Щось для себе.
- Придумай щось. Бувай. - Добре.
- Ходімо, чемпіоне. - Бувай.
- Іду. - Бувай!
- Бувай. - Бувай, ма.
- Таки вирішила їхати? - Так.
Це ж стара адреса. Мабуть, її там уже нема.
Ну, це моя мама. Я мушу спробувати.
Ні. Я все ж таки думаю, що треба сказати Ніккі.
Не зараз. Ми ж про це говорили. Вона засмутиться.
- Знаю, але... - Я поїду, хай там як.
Я мушу знати.
І або ти, як відповідальна доросла, супроводиш мене,
або я поїду потягом.
Вип'ю чогось міцного, бо нервуюся.
Приїду в цей Брайтон, дуже неблагополучне місто,
постукаю до чужих людей, а там, можливо, наркоманське лігво...
Ну добре.
Але, якщо знайдемо її, скажеш Ніккі. Така умова.
А коли казатимеш, мене не згадуй. Добре?
Розслабся.
Усе буде добре.
Боже мій!
- Привіт. - Чого ти тут?
Плани скасувались,
і я вирішила їхати з вами. Маленька подорож.
Ти добре подумала? Буде нудно. Так?
- Так. - Ага.
Буде нудно, Ніккі.
Нічого. Дієтична «Кола» чи «Фанта»?
- «Фанта». - Чудово. Це тобі.
- А це тобі, Карен. - Дякую.
Ви ж не проти, що я поїду?
Не бачу причин тебе не брати. А ти?
- І я не бачу. - Що ж.
Ну, їдьмо! Подорож!
Ура. Подорож.
Так.
- Фредді... - Ні.
Джейсон сказав, що ти плануєш перепливти Атлантику.
- Планую. - Тобі потрібен тренер.
Я з команди найкращих гребців найкращого веслярського універу.
- А це якого? Оксфорда? - Оксфорда?
Чуєш, ти, «Вітер у вербах»,
збирай кошик для пікніка
й пливи на своїй плоскодонці в паб, пити імбирне пиво.
Я думав, ти попливеш через океан. Тобі потрібен тренер з Портсмута.
Там річки бурхливі.
І якщо не бачиш, що від цього
наші руки м'язистіші – ти сліпий.
До того ж, кожний, хто вчився в Портсмуті, має сили
прийняти один з найважчих викликів у житті:
необхідність їхати в Портсмут.
Бери куртку. Ми виходимо на воду.
Швидше! Річка чекає, друже.
Так. Ласкаво просимо.
- Хто тут у нас? Майкл? - Йо.
- Макс, Келлі... - Тут.
- ...Сем... - Тут.
...Тео й Тайлер.
Бум. Разом ми «Кемденські каракатиці».
Ми розглянемо й інші пропозиції щодо назви...
- Назви не зміниш. - Ти її зареєстрував?
Мені щойно сказали, що папери з назвою
подані в міськраду. Тому назви не зміниш.
Не люблю, коли мене дратують.
Ясно.
Перед початком нашої першої гри
я б хотів поговорити з вами про психічну еластичність.
Ви знаєте, що це значить?
Що в тебе велика голова.
- Ні, це інше. - Мовчи, велика голова!
- Знаєш що? - Тихо, бо вони це скандуватимуть.
Ви тут, бо вас не беруть в інші команди.
На вас ліплять ярлик.
Так було все ваше життя, правда?
Кажуть, що у вас опозиційно зухвалий розлад.
Закрий рот! Неправда!
Що ви важкі,
неконтрольовані, неадекватні, дивні.
І знаєте, що я на це відповідаю?
Діти, знаєте, що я відповідаю?
Я не закінчив.
Я ще не проголосив позитивного висновку.
Тому не зосереджуйтеся на тому, що я встиг сказати.
Так. Отже, я визначив, хто з них ким гратиме.
Наче все правильно. Що думаєш?
- Шість гравців на полі? - Так.
Ти записав Макса двічі.
Точно.
- Обов'язково бути в цій куртці? - Так. На ній твої ініціали.
У всіх тренерів такі є.
Люди подумають, що я працюю в «Автомобільній асоціації».
І проситимуть полагодити авто.
У нас чудовий вигляд. Повір.
Можна зламати?
Не роби так. Не ла...
Може, послухаємо музику?
Ні. У магнітолі застрягла дідусева аудіокнижка,
й можна слухати лише її.
А той тип тобі не писав?
Що?
Ти казала, що він тобі напише, якщо продасть стіл іншим.
Може, перевір.
Може, стіл продано, і нам не треба їхати.
Ні. Усе добре. Стіл ще в нього.
- Ти впевнена? - Так, Карен. Упевнена.
А що там за аудіокнижка?
Плавильне горно для сталі.
Людина проти води. Класична битва.
І чому дехто не любить веслування?
Бідолахи, які й миті по-справжньому не жили.
ПЕРЕГОНИ
Ну, розповідай.
Який у тебе графік тренувань?
Короткі забіги на місцевому стадіоні.
Для початку – впоперек. Щоб закласти основу.
Ясно. Працюєш на веслувальному тренажері?
- Програми по п'ять кілометрів. - Добре.
- І який найкращий результат? - Два кілометри.
Добре. А дієту ти змінив?
Скажи, що ти їв на сніданок.
На сніданок...
Смачні оладки з неймовірним чорничним варенням.
Скотте, ні. Ти маєш їсти 20 білків на день.
- Я... Двадцять? - Так. Джерело протеїну.
Гаразд. Продемонструй свою техніку.
Добре. Отак...
- І далі. - Ясно.
Скотте...
Ти впевнений у своїх намірах?
Це ж Атлантичний океан.
Знаю, ти, певно, думаєш, що це несерйозний океан.
Авжеж. Порівняно з Тихим. Можна сказати, океан боягузів.
Але я людина скромна.
То почнемо з Атлантичного й подивимося, як піде.
Це майже п'ять тисяч кілометрів.
Тож почнімо якнайраніше.
Полярна крига тане.
У наступному році відстань збільшиться.
Розділ п'ятий.
Часто забувають, що вступ США
у війну прискорило, зокрема, й потоплення лайнера «Лузітанія».
Це була катастрофа, справжня трагедія, причиною якої стала дезінформація.
Лайнер був приречений від початку.
Численні застереження від виходу в рейс було проігноровано,
що й стало причиною біди.
Як зайдемо, я можу поторгуватися.
Що? Ні, ти зі мною не підеш.
Я не сидітиму в машині.
Серйозно. Я добре торгуюся.
Мабуть тому, що людям здається, що я от-от заплачу.
І вони нервуються.
Знаєте що?
У мене з'явилися сумніви щодо цього стола.
Серйозно?
Ага.
Я подумала, що столи тепер ненадійна інвестиція. Бульбашка, що лусне.
Мене це теж турбувало.
Можу пролетіти, поки інші вкладають у невзаємозамінні токени.
Ага.
Ти добре подумала?
Ага.
Може просто з'їмо чіпсів на пірсі?
Не переживай так. Це ж якийсь стіл.
Чого ти так засмутилася?
Мабуть, нас пригнічує аудіокнижка.
Вони були ще хлопці.
Слава богу. Думала, лише я так реагую.
Класно відбив.
ЗМАГАННЯ КОМАНД З ШЕСТИ ГРАВЦІВ
Діти, не здавайтеся.
Ще є час.
П'ять-нуль – небезпечний рахунок для тих, хто веде.
Дивіться, вони втомилися. Ледь рухаються.
Радість від забитих голів їх виснажила.
- Слухайте... - Так?
- Ми перед грою кидали монету. - Ну?
Повернете її?
Максе!
У мене з собою лише картка.
Весла перпендикулярно до води в негативній фазі. Обидві руки.
Покажи мені перпендикулярність і ковзання.
- Так. - Де перпендикулярність і ковзання?
Дивлюся й не бачу.
Підняв, перпендикулярно. Підняв... Добре.
- Ти не контролюєш човен. - Знаю.
Ти не зосереджений.
Зачекай.
- Весла нема. - Я його дістану.
Це Атлантичний океан.
Сила вітру – 148 км/год. Весло вже в Португалії.
Навіть не думай пливти за ним.
Ну, я за ним не попливу.
- От і добре. - Бо не вмію плавати.
Нащо мені вміти? Я ж у човні.
РИБА Й КАРТОПЛЯ
ПІРС «БРАЙТОНСЬКИЙ ПАЛАЦ»
Їдьмо тепер додому? Досить з нас подорожей?
Так. Це не аналог подорожі
з «Тельми й Луїзи», як я сподівалася.
Хотіла, щоб ми тікали від закону й за нами гналася поліція?
Щось таке.
Ти точно не хочеш забрати той стіл?
Шкода, що ми стільки їхали й навіть не глянули на нього.
Хіба тобі зовсім не цікаво?
Я люблю той стіл, що маю.
Іншого мені не треба.
- Ну, може... - Я перебільшила його значення.
- Що як він не такий, як я уявляла? - Може, кращий?
Ти не знатимеш, якщо не подивишся. Так?
Ми шкодуємо через незроблене більше, ніж через зроблене.
Я завжди так кажу.
- Добре. - Принцесо...
Я не зможу жити далі, якщо не дізнаюся.
Якщо зволікатиму – стола заберуть.
Чудово.
Мушу визнати:
я вже дуже хочу побачити цей стіл.
Давай, воротарю! Ворушися!
Не пощастило. Халепа.
Просто фантастична гра. Чесно.
Вісім-нуль – їм дуже приємно.
Але рахунок не свідчить про гру.
Було шість виходів до воріт, два офсайди.
Дякую за участь, хлопче. Класний захист.
Вибачте, у вас є проводи для прикурювання?
У мене фургон здох.
Я директор стратегічного планування міської ради.
Але – добре. Гляну, що там.
- Ходімо. - Дякую.
Вибач. Матч був не дуже, так?
- Мені сподобалося! - Невже?
Так. Я грав не найгірше.
Велика і кругла. На пів футбольного поля.
- Голова Джейсона! - Гаразд.
- Молодці. - Велика і кругла.
- Добре. - На пів футбольного поля.
Голова Джейсона!
Ніс вище. Втягни живіт.
Отак. Випрями ноги й греби.
Так. Молодець.
Так...
Ти в нормі? Добре. Гей!
- Повернися! Отак. - Мені не подобається.
Дай, витягну тебе.
О боже.
- Може, я таки піду з тобою? - Ні!
Не треба.
Добре. Як скажеш.
Треба поповнити запаси.
Для подорожі назад.
Це ж подорож.
Так. Добре.
- Що хочете? - Що ми хочемо?
- дієтичну «Колу». - Ага.
«Фанту», попкорн.
- Солодкий і солоний. - І чищені фісташки.
- Добре. - Вологі серветки.
Секунду. Зачекайте. Я запишу.
Так. Чищені фісташки. Ага.
Що ж.
Привіт. Я Принцеса.
Вибач. Хто ти така?
Кет удома?
Кет?
Кет Рід.
Ви розминулися. Вона вийшла в магазин.
А коли повернеться?
Зараз котра? Уже третя. А вона пішла в 2018 році...
- Отже... - Пішла?
Схоже, що таки пішла.
Хоча, будьмо справедливі: в магазині важко щось знайти.
Добре, таке навряд чи є.
У вас є відділ м'ясних закусок?
У нас є шинка.
Шинка?
То ти дочка Шуш?
Кого?
Люди звали її Шуш.
Чому?
Мабуть тому, що багато говорила.
Ясно.
Знаєте, де вона?
Не знаю. Наче за кордоном. Можливо.
Розкажіть, яка вона.
Вона наче сонце.
Коли проміння падає на тебе, це так... Розумієш?
Наче вона завжди світила.
Та от вона тобі вже не світить, бо тепер не твоя черга.
Світить комусь іншому.
Ясно.
Мені жаль.
- Я піду. - Якщо знайдеш її,
скажи, що рибка вмерла.
Вона жива, але скажи їй так.
Добре.
Що там сталося?
Я мушу їй сказати, що ти шукаєш маму.
Будь ласка, не треба.
- Принцесо, вона... - Благаю, Карен, не зараз.
Так.
Я купила майже все зі списку бажань.
У них не було пророщеного насіння льону.
Що сталося?
Де стіл?
- Ніккі... - Стола не було. Продали.
Як це?
Тепер на столи скажений попит.
Розлітаються, як гарячі пиріжки.
Їдьмо додому?
Так не можна робити.
Ми стільки проїхали...
- Куди ти? - Вибачте, але так не можна.
Карен, зроби щось.
- Що? - Не знаю. Щось.
Щось інше!
Ніккі! Ніккі!
Вибачте.
О, ні.
Господи.
Ніккі, я поясню.
- Я забираю стола. - Що?
Я забираю стола,
а він, скоріше за все, дзвонить у поліцію. Їдьмо!
Що? Це...
Важлива кожна секунда, Карен!
Глянь на неї.
Не бачиш, що вона все для тебе зробить?
Скажи їй. Вона зрозуміє.
Скажу. Обіцяю. Але в слушну годину. Добре?
Я не знала,
який тобі сподобався, тому схопила перший ліпший.
- Ніккі. - Я залишила 40 фунтів
і бальзам для губ.
Я думаю, це хороша ціна.
Чорт.
Нас упіймають. Мчи. Давай. Карен! Швидше!
Мчу! От тільки пристібнуся!
- Скоріше! - Боже мій!
Розділ 11.
Попри все, дехто вижив і вернувся додому...
Добре. Так.
Я хотіла додати оригінальності.
Тобі це вдалося.
Мені подобається, як він привертає увагу.
Навіть коли намагаєшся відвернутися...
Можу оздобити й твої меблі.
- Ні, ні. - Ні.
Зосередься на бізнесі.
- Добре. - За скільки виставила?
За 120 фунтів. Бо він унікальний.
Поверну тобі 40 фунтів, щойно продам.
Або забереш собі стіл.
Чудово.
Через кілька секунд пролунав другий вибух:
торпеда влучила в борт «Лузітанії».
Корабель нахилився ще більше.
ЧУДОВИЙ ОНОВЛЕНИЙ СТІЛ, 120 ФУНТІВ
НУЛЬ ПЕРЕГЛЯДІВ НУЛЬ ПРОПОЗИЦІЙ
ТЕО – ВОРОТАР МАЙКЛ – ЛІВИЙ ЗАХИСНИК
МАКС – ЛІВИЙ ЗАХИСНИК КЕЛЛІ – ЦЕНТРОВА
ТАЙЛЕР – НАПАД, ЦЕНТР МАКС – НАПАДНИК
Ти двічі записав Макса.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко