Странно.
- Тук беше. - Как изглежда тортата?
Като морковена.
- С крем ли? - Не.
Цвят на глазурата?
Каквато и торта да ти попадне, дай я насам.
- Точно тук беше. - Не знам какво може да се е…
Здрасти.
Не я дразни.
Не съм я дразнила! Няма ли да ми прости?
Открих майка й, а си траех.
Знам, че сбърках, но чак пък толкова…
Хитлер е ей тук, Амал Клуни е тук, а аз къде съм?
Смъквай.
По-ниско от Елън ли?
Вече падам под Ланс Армстронг.
Тук е принц Андрю. Не, сериозно?
Фитнес инструкторката? И от нея ли съм по-лоша?
Извинявай, но ме пързаляш.
Просто й дай време.
И друг път, като следиш някого, не му давай да се снима с телефона ти.
- Казах ти, не знаех, че се е щракнала. - Как може да не знаеш?
Не ровя постоянно в снимките си, не съм на 23 години.
Дори не ги поглеждам, понеже съм зряла…
- Трябва ли да идвате днес? - Да.
С Ноа решихме срещите да са под надзор.
Как ще опозная майка си в лунапарк, като висите там?
- И защо все вие решавате? - Ние сме възрастните, а ти - детето.
А и тъкмо ще разпуснем, преди Джейсън да почне колежа.
След няколко месеца, ако всичко върви добре,
ще се виждате и сами, обещавам ти.
Нима? А ако пак ме лъжеш?
- Казах ти, излъгах за добро. - За добро.
- И съжалявам. - Не! Като бяхме малки и ни подхвърляха,
все ме лъжеха, за да ме предпазят - всяко местене уж беше последно.
Най-гадно е, когато някой ми се прави на добричък.
- Наистина съжалявам. - Добре, вижте какво.
От сега нататък ще вървим заедно напред.
И ще си казваме всичко.
Правиш се, че търсиш торта, която изяде преди три дни.
- Мълчи. - Наведнъж. Кутията е в кофата отвън.
Двайсет минути търсихме.
"Цвят на глазурата"?
Много е приятно, нали?
Само двете.
Още девет седмици.
Докато татко ти прекоси океана.
Беше крайно наложително и важно за него, но…
- Да му звъннем ли на лодката? - Да!
Добре, набирам.
Виждаш ли?
Привет!
- Здравей. - Здрасти, татко.
- Здрасти. - Как върви, спокойно ли е там?
Не, това е най-натовареният търговски маршрут.
Танкер. Момент да надуя свирката.
Майчице.
Сигналните ракети свършиха, което е леко притеснително.
- Само две седмици са минали. - Да, обаче…
Един гларус ме изнерви, но се разправих с него.
Тя пита дали виждаш Статуята на Свободата.
Не е зле да подбираме въпросите предварително.
Батерията на сателитния телефон е поизтощена.
Стиви, ще се приготвиш ли за рождения ден? Върви.
Обичам те, миличка, заради теб го правя!
Докога ще продължава това? Жонглирам с какво ли не.
- С какво жонглираш? - Със Стиви.
Извинявай, май прекъсна, чух само "Стиви".
Помоли приятелка за помощ.
Нямам приятелки. Симетричното ми лице дразни другите майки.
- Вече сме го обсъждали. Ускори темпото! - Правя каквото мога.
И не внушавай на Стиви, че го правиш за нея.
- Ще я натовариш с вина, ако умреш. - Разбрано.
Гларусът се върна. Изчезвай!
- Скот, прекъсваш ми, не мога… - Лодката не е твоя, имаш си небе!
Къш! Разкарай се!
Вик Рос Майстора. Простете за закъснението.
- Подранихте. - Чешмата ли тече?
Не сте угасили колата.
Готово, за труда - нищо, 25 пенса за пералнята.
Може и по банка, приятен ден.
Благодаря!
Ник, май открих как да се качим два пъти на "Яростта на фараона".
- Животът ни не е ли достатъчно страшен? - Ще ти хареса.
Добре ли си?
Не е ли странно, че Кат не го интересува?
Приема нещата по свой начин.
Тая надежда, че поради особения си нрав ще остане с нас завинаги.
Малка надеждичка.
- Даже не си струва да се споменава. - Повярвах ти.
- Тя закъснява. - Само десет минути.
- Дай й шанс. - Нямам й доверие.
Трябва да оставиш Принцеса сама да си реши.
Уязвима е, въпреки че гримът й намеква друго.
- Ако днес се притесниш, направи следното. - Какво?
Вдишай дълбоко, събери си мислите,
а после изпий една голяма глътка вода.
Всичко ще бъде наред.
- Здрасти! - Ето я.
- Здравей, Принцесо. - Закъсняла, но пък с кафе.
Боже, косата ти!
- Съжалявам, че закъснях. - Няма нищо.
Исках да взема някои неща за влака.
В знак на благодарност, че ме приехте.
- Пак съм майка, страхотно е. - Много мило.
Добре, потегляме ли? Хайде.
Идвай, влакът тръгва след пет минути.
- Привет. - Здравейте.
Ето.
- Билетът е семеен. - Да.
- Трима възрастни сте. - Да, прощавайте.
Как пищи!
Извинявам се. Ние двамата по закон сме родители на децата.
- Здравейте. - А онази жена…
Кат, с която наскоро се свързахме, е биологичната им майка.
Така че, всички сме едно семейство.
Още не сме съвсем наясно с отношенията си
и е почти сигурно, че в бъдеще ще възникнат проблеми,
но сме заедно…
- Влизайте. - Много благодаря.
- Готови сме! - Благодаря, приятен ден.
Откъде започваме? Сега сме тук, ако искаш да се качим на…
Трябва да държим Принцеса и Кат под око.
Ще се качиш ли с тях на влакчето?
На мен ми става лошо, а вече изгълтах сума ти хапове във влака.
Добре, нямам търпение, но Тайлър иска да говори с мен.
- Ще ме спасиш ли после? - Добре, но защо не ги оставиш?
Не знаеш каква е, може да й повлияе зле.
Ако ги оставим сами, току-виж тръгнали да обират банки
и да се друсат.
- Цитираш ми песен. - Но е напълно възможно.
- Ето ни. - С мама ще се качим на "Гнева".
И аз съм навита.
- Сериозно? - Да.
- Вие ти се свят, като излизаш от ваната. - Не, няма проблем.
Кисненето във ваната беше подготовка.
Добре, идвай тогава.
- Сигурна ли си? - Да. Колко пък да е зле?
- Здравейте. - Привет, водя я.
Сърби я главата, може да са въшки.
Но вече влезе.
Как сте, как се справяте?
Откакто Скот отплава. Всички сме загрижени за вас.
А, да. Няма проблем, благодаря.
Хубаво, ще се видим в 14 ч.
Каузата му е прекрасна. Трябва да се знае за климатичните промени.
Едва ли има някой, който да не е чувал за тях.
Защо не влезеш?
- Да остана на тържеството ли? - Да, ако искаш.
Не знаех, че се канят и родители.
Добре дошли са, заповядай.
Боже.
Супер беше.
Ще се оправим и сами, иди си вземи чай.
- И да изпусна купона? - Хайде.
Опашката още е малка, да се качим пак.
- Хайде. - Добре.
Ами да, може.
Друг вариант е да отскочим до зоопарка или гише "Информация".
Тук е свободно, да поседнем.
Казвай сега.
Какво има, за майка ти ли става дума? Винаги може да споделиш с нас.
Не е затова. Би трябвало да се вълнувам, но не я помня. Лошо ли е?
Не, разбира се.
- Тогава? - Заради момиче е.
Ясно.
Знаех, че ме харесва, и сега ми е писала, но не знам как да отговоря.
Ти харесваш ли я?
Да, обаче излъгах. Никога не съм имал гадже.
Как така, а Анастейзия?
- Танцьорката на Бионсе. - Измислих си я.
Стига бе!
Това не го очаквах.
- Чудо голямо, тя явно те харесва. - Да.
Добрите момчета са вървежни след издънките на наборите ти.
Виж ти, не ми благодари.
- Може ли да пийна чай? - Да, починете, откога работите.
Благодаря. Извинявам се за забавянето.
Яка татуировка.
- Благодаря. - Съжалявам. Кой ти я направи?
Не си спомням. Сега ще видя. Той си татуира и името.
- Така ли? - Не, по-навътре е.
- Може да те заведа, ако искаш. - Да!
Хайде да не…
Как сте, добре ли сте?
- Седнете, ако обичате. - Да, извинете.
О, боже. О, боже.
Какво харесват жените?
Съставих си списък от един подкаст.
Така ли? Хубаво, какво си написал?
Кученца.
- Сух шампоан. - Това е вярно.
- Безглутенови ястия. - Жените не обичат да ги анализираш,
сякаш ще докладваш за тях на твоята планета.
Това не си го записвай.
Дай да видя съобщението й.
Барбара? Така ли се казва?
- На колко е? - Колкото мен.
Виж ти, странна работа.
Да видим какво пише.
БАРБАРА: ЗДРАСТИ
Едно голо "здрасти", много тайнствено.
Какво да пиша? Научи ме да съм забавен.
Абсурд, това не се учи.
Ти си страхотен шегаджия.
Вярно, обичам да гледам живота накриво,
но хитът ми е да си преправям гласа, а в съобщение не става.
Чуй какво ще ти кажа. Мъжете често правят една грешка.
Разберат ли, че някоя ги харесва, не се държат естествено.
Просто бъди такъв, какъвто си.
Ако изпитваш някакви съмнения, запитай се как би постъпил Тайлър.
Добре.
Ники явно се забавлява.
Сигурно е тежко да знаеш, че той е някъде там, съвсем сам.
По-тежко е, когато е тук.
- Как не сме се засичали досега? - Обикновено се скатавам с книга в колата.
- Колко приятно! - Господи.
Трябва ми тоалетна.
Ей там има. Не е нужно да ни надзираваш.
Не искам да се цепя от колектива.
- Ще ми мине. - Хубаво.
Ще ми мине.
Какви са плановете за по-нататък?
Знаеш ли, че светлината достига Земята за седем минути?
След толкова ще знаем, ако Слънцето угасне.
Може да ни остават минути живот, а никой не знае.
Затова живея за мига.
Да, обаче доста време отне, докато тя свикне,
та искам да видя дали можем да…
Явно не е свикнала съвсем, щом ме потърси.
Тайлър още е малък, но Принцеса вече може да решава сама.
И ме иска в живота си.
Прежадняла си.
- Да вървим на "Разплатата". - Добре.
- Освен ако не ти е писнало. - Не! Напротив.
Страхотно усещане е да ти се обръща стомахът.
Да, хайде.
Супер е, няма що.
Някой иска ли до тоалетна? Не? Добре.
Извинявам се, но използвайте тоалетната долу.
Ехото в тръбите под мивката ми подсказа, че душът губи налягане.
Без пари и с гаранция. Ако дефектира до 25 години, ще дойда пак.
Ако не съм умрял.
КАК Е ЖИВОТЪТ?
Върви ли?
КАК Е?
Блокирах.
- Добре, ето. - Дай да видя. "Здрасти."
Идеално, мой човек, пращай го.
- Страх ме е. - Знам, но бъди смел.
- Дишай. - Добре.
- Давай. - Пратих го.
- Пълно безумие. - Сложи глава между коленете.
- Боже. - Дишай дълбоко, ха така.
- Страшничко е, нали? - Да, всеки път.
Браво на теб. Сега да вървим на атракциите!
- О, боже. - Какво?
- Тя ми отговори. - Отговори ти?
Отговори!
Страхотно! Браво.
- Боже. - Справихме се, идвай.
- Ама аз искам да й пиша пак. - Сериозно?
Казвай сега, Ромео.
Да, звъним му всеки ден, за да може Стиви да чуе гласа му.
Прекрасно.
- Какво симетрично лице имаш! - Благодаря.
Да я включим в групата.
Правим се, че обсъждаме книги, които не сме чели.
А всъщност злословим за другите.
- Колко хубаво, тъкмо съм им набрала. - Кой ти е номерът?
- Ще те добавя в родителската група. - В нея съм.
Не, в истинската.
Мамо, скучно ми е. Може ли да си ходим?
Само още десет минутки. Моля те, върви.
О, боже. Божичко!
- Сладоледчета. - Благодаря.
Ще дам салфетки.
- Добре ли си? - Да.
Да.
Не, не съм добре.
- Напълних ти шишето. - Благодаря.
- Максимумът е четири дневно. - Но днес не е нормален ден.
- Не мога да ги оставя сами. - Трябва да й се доверим, Ник.
Значи да приемем в живота си човек, когото не познаваме.
Може да има проблеми и да доведе до какво ли не.
Предния път се получи, нали?
Спускането е най-страшно.
Тя се старае.
Просто нейният подход е по-различен от нашия, това е.
Знаеш ли, в такива моменти съжалявам, че те направих по-зрял човек,
защото сега ми излиза през носа.
Много забавно.
Хайде, хора, влакът е скоро, да вървим.
Идвайте.
- Всичко наред ли е? - Да.
Обещавам скоро да оставате насаме.
Но нека не прибързваме, Принцесо, за да си готова. Става ли?
Да.
Да изхвърля ли опаковката в кошчето?
- Не, остави. - Добре.
Момент да взема снимката.
- …първи перон. - Бързо, тичайте!
Вадете билетите. Минавайте бързо.
- Хайде, Принцесо. - Ето.
Тичай, момче.
Не става.
- Какво? - Не става.
- Ама влакът… - Не, Джейсън. Тайлър!
- Чакайте, не ме оставяйте! - Побързай тогава!
Е, браво, направо…
Нищо.
Не мога…
Дай да видя билета.
Това не е билет, а абонаментната ти карта за зоопарка.
Вярно.
Явно още не съм се съвзела.
- Ето го билета. - Намери ли го? Добре.
Готово.
Можеше просто да седнеш в друг вагон. Сега ще чакаме цял час.
Билетите, моля.
- Те ще хванат следващия влак. - Добре.
- Ти… - Кажи…
- Извинявай, кажи. - Не, давай ти.
- Готова ли си? Няма проблем. - Кажи.
- Добре. - Билетите, моля.
Тези не са за първа класа.
Тук е първа класа.
Не може да седите тук, подлежите на глоба.
Какво казва?
Шакира?
- Какво? - Шакира, Дуа Липа, Сантана.
Агилера кон Пако Рабан.
Лин-Мануел Миранда, си?
- Ева Лонгория, си. - Ева Лонгория! Си, си, си.
Голям майтап.
- О, боже. - Какво?
Връща се.
- Тръгвай бързо! - Стойте!
Чакайте!
Ако обичате. Знам, че не сте испанки.
ВИК РОС МАЙСТОРА
БИЗНЕСЪТ ВИ Е ОЦЕНЕН С ПЕТ ЗВЕЗДИ
ОБИЧАМ КУЧЕНЦА И СУХ ШАМПОАН.
И АЗ!
Превод на субтитрите Боряна Богданова