ŽADINTUVAS
Gerai.
Gerai. Keliamės!
Pirma mokslo metų diena!
PRINCESĖS IR TAILERIO MAISTO LENTELĖ
TAILERIS - PUSRYTUKAI
PRINCESĖ 1/5 SULČIŲ - 4/5 VANDENS
Atleisk.
Čia - tau.
O čia tau, pone.
Štai.
Tikrai nenori jų nusiskust?
- Ne. - Plikai? Visai?
Ne? Gerai. Vėliau dar paklausiu.
Ar pasiruošei „Parodyk ir papasakok“?
Ar čia... Nori... Gerai.
- Ar tai įdomu? - Jis - stebuklingas, turi magiškų galių.
Tikrai?
Geras.
Girdėjai?
Jis atsistos ir prieš visą klasę
pasakys, kad jo akmuo turi magiškų galių.
Ir mes nieko nedarysim?
Amuo jį ramina.
Ar tai neturi būt antklodėlė ar panašiai?
Džeisai, širdis trokšta, ir nieko nepadarysi.
Iš jo ims tyčiotis. Niekšeliai tik to ir telaukia.
Džeisai, nemanyk, kad aplink - vien grėsmė.
Todėl tu nesitepi lūpų balzamu autobuse, jei ten yra kitų vyrų.
Iš manęs mokykloje tyčiojosi. Aš žinau, kaip būna.
Jie pradės nuo „jis kalba su akmenimis“...
- Ne. - ...ir nebeatstos.
Jis turi akmenį.
Jis nesikalba su akmenimis.
Kas?
Neketinau tavęs imti, bet...
Tiek to, gal atimkime.
- Tik švelniai, gerai? - Gerai.
Žinai, ką?
Aš manau, kad jis yra pernelyg vertingas, kad neštum jį į mokyklą.
Gal palikime jį, ką?
Šiandien jis tegu pabūna namie,
o tu papasakok apie šitą?
„LAPŲ VAGIS“
- Gerai. - Tau juk patiko, tiesa?
Suprantu, bičiuli.
Pirmą savaitę mokykloje baisu.
Žinai, ką?
Noriu, kad tu kai ką prisimintum.
Jei tau pasidarys baugu, pažiūrėk į tai.
Aš pats irgi tokį nusipiešiu. Štai.
Rato viduje - tu, Princesė,
aš, Niki ir mūsų butas.
Žinok, kad šis ratas yra saugi erdvė,
todėl kad ir kas išorėje nutiks, nesvarbu.
Nes visada gali grįžti į šį ratą.
Aišku? Šaunuolis.
Eime. Keliaujam.
Gerai!
Akmenuką įdėsiu čia, gerai?
Eikš. Kaip tave sušukuoti?
Į kairę, kaip džentelmeną,
ar į dešinę, kaip nenaudėlį?
Taip? Puiku.
Kuprines, vaikai. Eime, Niki. Eime, mieloji!
Eime, paskubam.
- Visi pasiruošę? - Vienas, du, trys.
PARDUODAMA
- Gaila. - Kas?
- Krisis su Sara išsikrausto. - Aišku.
Tiek to.
Viso.
- Iki, mieloji. - Iki.
- Geros dienos. Iki. - Iki.
VIRŠUTINIAME AUKŠTE
Baikit juokus.
Sveika grįžusi.
Kaip vaikai?
Viskas gerai, ačiū.
Šito daryti nebegalima.
Net ir ant platesnių...
Net ir ant platesnių stalų.
- Kaip tau vadybininkės pareigos? - Labai patinka, Teri.
Keturi metrai ir milijonas mylių, tiesa? Nuo ten iki čia.
Taip.
Manau, tavo ryšiai su pardavimų komanda mums pravers.
Labai tikiuosi.
Nes mums reikia vieną jų atleisti.
- Ką? - Per daug žmonių ir per mažai rezultatų.
Bet sunku išrinkti vieną asmenį...
Taip.
...nes nežinau jų vardų.
Taip.
Gali pagalvoti? Ateik pas mane su kandidatūra.
- Ar tikrai nėra... - Ačiū.
Taip.
Durys užsidaro.
Kur jis?
Renku medžiagą knygai.
- Ką? - Nieko.
- Jūs parduodat mūsų butą! - Ar aš?
Taip! Tresko gatvėje. Taip.
Gerai.
Tresko.
Taip, tikrai.
Taip negalima. Nes butas - mūsų.
Taip, suprantu jus.
Bet šiaip jau, techniškai, butas - jų, todėl galima.
- Gal gali su jais pakalbėti? - Žinoma! Su kuo?
Su tais, kieno tas butas!
Butą valdo nekilnojamojo turto įmonė
statytojo vardu,
o jis priklauso investicijų įmonei,
o ji - užsienio trestui.
Džefas? Džefas, manau, toks vieno jų vardas.
- Aš nežinau. Klausyk. - Ar tikrai?
Aš kai ką pats išsiaiškinau. Jie turi iš anksto mus įspėti.
Taip, jie siuntė jums laišką.
O mes jo negavome,
todėl teisiškai tai mūsų neįpareigoja.
Taip nėra.
Bet jei ir būtų, jūsų nuomos sutartis baigiasi už trijų mėnesių.
O tada jie tikrai galės daryt ką nori.
Tipinis „Enron“, „Lehman Brothers“ mėšlas.
Aš tokių nepažįstu.
Kaip gali dirbti tokiems grobuoniams, engiantiems paprastus žmones?
Aš čia - laikinai,
techniškai, dirbu „Kontorų elfams“, bet...
Prašau. Padėk.
Maldauju, neparduok mūsų buto.
Labai prašau. Ten - visi mūsų daiktai.
Negaliu, atleisk, bičiuli.
Mes jį nupirksim. Kiek kainuoja?
Minimali kaina.
- Rimtai? - Taip, daugmaž.
Nebent stogas būtų asbestinis ar po namu - smegduobė.
Bet net su smegduobe, rajonas - netoli centro.
Viso gero.
Labas, tėti.
Ar ką nors žinai apie asbestą?
- Niki! - Džen, man reikia tavo pagalbos.
O Dieve. Kaip vaikai?
Jie - angelėliai? Lažinuosi, jų veideliai - kaip angelėlių.
Veideliai - angelėlių. Bet man reik greit...
Jie tave myli? Lažinuosi, jie tave dievina.
- Atleisk, vėl užsivedžiau. - Teris man liepė ką nors atleisti, Džen.
Iš pardavimų skyriaus.
Bet aš - Džen iš pardavimų skyriaus.
Ne, man reikia atleisti ką nors. Ir negaliu atsisakyti.
Tada Teris atleis mane, o tada mes abu su Džeisonu būsim bedarbiai.
Džen, ką man atleisti?
Visų pirma, liaukis šūkaliojusi „atleisti“, gerai?
Taip, žinoma.
Taigi, nuo blogiausių iki geriausių:
Varpelė, Švelnusis Benas, Normalus Džo, Lesbietė Džo,
Pasekmė, Kiaulienos Pjausnys, Nikas kai blaivas, Purvina Beibė,
Nikas kai girtas,
Berniukas Driu ir Kūdikio Kojytės.
Kūdikio Kojytės?
Stipriausias pardavimų komandos narys - Kūdikio Kojytės?
Po to, kai išėjo Kumštis, taip.
Gal atleist Varpelę?
Tai jau tikrai ne.
Man ji patinka.
Nežinojau, kad tu...
Manyje yra visko, po teisybei.
Štai ką padarysiu. Aš su jais padirbėsiu.
Gal pavyks įtikinti Terį, kad nieko nereik atleisti.
Tu dabar išsijunk ir paklausyk jų pokalbių.
Bet, Džen, tai - paslaptis.
Ypatingai slapta misija.
Atsiprašau, man metas.
Vykdau ypatingai slaptą misiją.
Pradedam operaciją „Keliam darbo kokybę, kad nieko nereiktų atleist“.
Kaip įdomu.
Atleiskit, vykdau ypatingai slaptą misiją.
Ir kaip?
Kad tave kur.
- Ar sprogo branduolinis reaktorius? - Eime.
FREDIS
Sveikas, bičiuli. Čia aš.
Gal eime išgert alaus?
Erika kraustosi į Mančesterį.
Su vaikais.
Arčiau prie sesers.
Taigi...
Ir man mažumėlę vieniša.
Tai pasuk, kai galėsi. Iki.
Gal žinote, kaip nueiti į „Odeon“ kino teatrą?
Taip.
Eikite tiesiai, paskui prie žiedo - į dešinę,
o tada...
Žinote, ką?
Aš eisiu kartu.
Nebūtina to daryti...
Na, ką jūs! Su džiaugsmu.
Eime.
O ką veiksite paskui? Turit planų?
Gal papietaukim ar ką?
Tu žinai, ko ieškom, taip?
- Taip. - Gerai.
Kadaise mudu su Dvikoju Džimiu dervuodavom stogus.
Jis neturėjo vienos rankos.
Bet išliko pozityvus.
- Tai yra asbesto? - Ne, švarut švarutėlis.
Taip visada, taip?
Nė kiek? Nė kruopelytės?
Ne, net drėgmės nėr.
O galima
kur nors pakišt asbesto?
- Ne, negalima. - Ne, žinoma, kad ne.
Jau nebe.
Toks visas mano gyvenimas.
Kas atsitiko?
Galvojom kada įsigyti šį butą, supranti?
Jei kaina tiktų.
Man nepatogu prašyti...
- Buto pirkimas - košmaras. - Taip.
Mes ką tik įmokėjom pradinį įnašą už vilą Alikantėje.
Negali būt.
Panaudojau visas santaupas.
Sukišom viską iki paskutinio cento.
Bet tavo mama laiminga.
Nieko sau.
Tai bent naujiena.
Tai puiku. Nuostabu!
- Taip. - Taip.
Žinojai, kad jie į viską deda žuvies?
Net į svogūno žiedus.
Ne, netiesa...
Pamiršk.
Ar Varpelė pasiūlė
- papildomą draudimą už susidūrimą? - Ne.
- Nueisiu ir pasakysiu jai. - Taip.
Ir pasakyk, kad jos gražūs batai.
Taip.
Labas. Varpele, ar siūlai žmonėms papildomą draudimą?
- Taip. - Gerai, puiku.
- Pasakyk. - Ne.
Batai.
Ir Džen prašė perduoti, kad tau tinka tie batai.
Nuostabu.
Neįtikėtina.
Sulaukėm labai mažai skundų.
Nuomos skaičiai išaugo.
Furgonų nuoma išaugo, lyg būtų ištikusi „Pasaulių karo“ apokalipsė.
- Džen, ar vyksta apokalipsė? - Palauk...
Taip, ne, viskas gerai.
Aš negaliu patikėti.
Per vieną dieną apvertei visą įmonę aukštyn kojom.
- Tu nuostabi. - Ne, abejoju.
Ne, rimtai.
Žmogus būtų atleistas, gyvenimas butų sugadintas,
bet tu to neleidai.
Nuostabu.
Ačiū, kad kreipeisi į mane pagalbos.
- Eik jau, nekvailiok. - Ne, aš rimtai.
Smagu jaustis komandos dalimi. Tikros komandos.
Ne šiaip grotažymės po realybės šou poros išsiskyrimo.
Niekas manimi netiki.
Ačiū.
O, ne.
Kvanka.
Sveikas, bičiuli.
Mon ami.
Kaip džiugu tave matyti.
Man tave irgi, irgi. Kodėl tu - ne kontoroje?
„Kontora“...
Tai tiesiog proto būsena. Supranti?
Plius, pamečiau leidimą, todėl čia rašau į savo blogą. Taip.
- Žvilgsnis į bankų veiklą iš vidaus. - Aišku.
Bloge sakau ką noriu ir kada noriu.
Ir patikėk, taip ir kalbu.
Tikrai? Puiku. Su ugnele.
Skotai, man reikia tavo pagalbos, bičiuli.
- Aš - čia. - Puiku.
Supranti, aš ne...
Neišmanau visų tų bankų ir jais nepasitikiu.
Kol nematau grynųjų savo rankose. Toks jau esu.
Bet mes dabar - šeima,
ir mes dabar kaip broliai? Panašiai.
- Man tai daug ką reiškia. - Taip.
- Visada svajojau apie brolį. - Taip.
Nors turiu du, bet jie manęs nemėgsta.
Tai...
Liūdna.
Mes norim nusipirkti butą.
- Jūs norit nusipirkti butą? - Taip.
- Londone? - Taip. Butą sau.
- Nuosavą butą Londone? - Taip, nuosavą butą Londone.
Bet mums reikia pradinio įnašo,
o tėčio paprašyt negaliu, nes jis perka pensijai namą Ispanijoj.
Taip.
O mūsų su Niki santaupų nepakanka.
- Kiek tas „nepakanka“? - Reikia jas skubiai padvigubinti.
Taip, ir greitai.
Ar tu čia mums galėtum padėti?
Toks mano darbas.
Taip. Bet, bičiuli, man reik didelių procentų.
Jokių etiškų investicijų.
Man reikia kažko panašaus į tamsųjį internetą.
Šunelių fermų, sausumos minų, drėgnų servetėlių ir panašiai.
Supratau.
Niki geriau apie tai nesakyti.
Bent jau kol kas.
Ir, Skotai, aš nieku gyvu negaliu prarast šitų pinigų.
Supratau tave. Viskas gerai.
Aš negaliu prarast dar vieno brolio.
Džeisonai.
Gali manimi pasitikėt.
Čia žvakė.
Kaip reikalai?
Aš paprašiau Džen save išjungti, ir mes paklausėme kitų.
Pamaniau, gal juos geriau pamokyti, tada...
Pardavimai pakilo. Skundų mažiau.
Puiku. Didelis proveržis.
Taip...
Taip, ne. Ne visai.
Skundų mažiau, Teri.
Tiek kartų mažiau, kiek paprastai skundžiamasi dėl Džen.
- Taip. - Ir pardavimai pakilo,
nes skambinusieji tuo metu nepataikė ant Džen.
Ir?
Taip.
Teks atleisti Džen.
Gerai.
Taip.
Kuri jų Džen?
TAILERIO „PARODYK IR PAPASAKOK“ ŠIANDIEN 14.30 VAL.!
Akmuo.
Prakeikimas.
Alio. Klausau.
Sveikas, bičiuli. Labai užsiėmęs?
Ačiū, Šanise.
Kur kas geriau.
Gerai...
Taileri, gal norėtum tu?
Čia - mano akmuo.
Jis - stebuklingas ir turi magiškų galių.
Kvanka.
O, ne. Greičiau.
Sveiki. Gal galite mus praleisti? Dėl akmens.
Gerai.
Ačiū.
Gal pasakyk, kodėl norėjai mums parodyti šį akmenį?
Vyriausybiniai mokslininkai.
Nė iš vietos.
Ramiai. Be panikos.
- Viskas gerai. - Pasiruošęs?
Ramiai.
Stovėkite ramiai, jaunuoli.
- Ar čia tas akmuo? - Reikia įsitikinti.
Vargeli.
Vajė. Stipresnis nei manėme.
Dėmesio, visi.
- Ramiai, tik nežiūrėkite tiesiai į jį. - Nejudėk.
Nežiūrėkite į jį.
Užsidenkite akis.
Gerai.
- Šaunuolis. Nagi. - Švelniai.
Atsargiai.
Viskas gerai.
Šaunuolis, Taileri. Puikiai padirbėjai.
O ką darom su jais?
Jie per daug matė.
Gal man...
- Ne! - Ne!
Ne, mes galim jais pasitikėti. Klausykite, mūsų čia nebuvo.
Nieko nebuvo.
Tai - normalus akmuo.
Jis - ne iš kosmoso
ir jis neturi, kartoju, neturi jokių stebuklingų galių.
- Ar aišku? - Taip.
Jaunuoli...
Laimingi yra tavo klasė, mokykla ir šeima, kad tave turi.
Viskas.
Jei pastebėsi savyje kokių supergalių,
skambink šiuo numeriu. Aišku?
Gerai. Gerai, visi.
- Ačiū tau, bičiuli. - Viskas gerai.
Gal varom dar į kitą mokyklą ar...
Ką? Ne. O kam?
Niekam.
Man tik vieniša.
- Nueikime kur. - Negaliu, bičiuli. Atleisk.
Turiu grįžt namo ir paruošt vaikams arbatėlę.
Taip, Žinoma.
- Ačiū. - Iki.
- Ką gaminsi? - Fachitas.
Skanu.
Prieš tai sausai įtrinu prieskonius į mėsą.
Nekalbėk man apie sausą trynimą.
JAUTIESI VIENIŠAS? MES TAU PADĖSIM.
GRUPINĖ TERAPIJA PARKHILO BENDRUOMENĖS CENTRE
Tai ką darysim dėl to akmens?
Nežinau.
Gal tai tik toks laikotarpis…
Gaila, kad tai - pirmas mūsų laikotarpis.
Aš jų pasiilgau, kol buvau darbe.
- Taip? - Taip.
Pamaniau, jei jau leidžiu laiką su menkai pažįstamais žmonėmis,
tai mieliau leisčiau laiką su vaikais.
- Klausyk. - Taip?
Turiu tau kai ką pasakyti.
Gerai...
Sara su Krisiu neišsikrausto.
Kaip gerai.
- Išsikraustome mes. - Ką?
Mūsų butas parduodamas. Taip.
- Ką? - Taip.
- Juokauji? - Ne.
- Bet... Ką... - Ne. Džeis...
Ką mes darysime?
Mes jį nusipirksime.
Kaip tai nusipirksime? Kaip?
Aš jiems pasakiau: „Mes jį nusipirksime.“ Buvo paprasta.
Ne, mes neturime pinigų.
Tėtis mums paskolins.
- Tikrai? Ką? Ne... - Taip.
- Ar pakaks? - Gali pakakti.
Klausyk. Bet vestuves gali tekti atidėti,
ir jam reikia laiko juos surinkti, todėl tai kiek užtruks.
Dievulėliau!
Juos gausim ne iš karto. Paklausyk manęs.
Jam dėl to kiek nesmagu, supranti?
- Jam nieko nesakyk. Gerai? - Nuostabu.
- Gerai. - O Dieve.
- Išgerkime dar vyno. - Žinoma. Gerai.
Labai gerai.
MĖNESIO DARBUOTOJA!
TAILERIS
Išvertė Egidija Namavičė