SVEICAM ZIEMEĻLONDONAS ADOPCIJAS DIENESTU
ADOPTĒTĀJU & AUDŽUĢIMEŅU AKTĪVĀ ATPŪTA
-Nikij. -Jā.
Pasaki vēlreiz, ko mēs te darām.
Nu, tā ir izdevība jaunajām ģimenēm satuvināties.
Un es aizvien neesmu ar Princesi īsti satuvinājusies.
-Vēl nav bijis tas brīdis. -Kāds brīdis?
Nu tas!
Brīdis, kad ieskatās otram acīs un saprot: tu esi īstais.
Man liekas, ka jums tas ir jau bijis. Man vēl nav.
Džeis, tev ir sajūta, ka es viņai nepatīku?
Nē. Kāpēc prasi? Tev ir?
Varbūt.
Es nemāku pateikt, jo tā vēl nav bijis, ka kādam nepatīku.
Labi, tagad tu nepatīc man.
Tu ar viņiem esi visu nedēļu. Tagad ir mana izdevība.
Es domāju, ka viņi manī iemīlēsies tāpat kā tu, saproti?
-Uzreiz. -Labi.
Nevajag par to satraukties. Neuzspied. Lai viss notiek pats no sevis.
-Jā… -Bet es jau nezinu.
Sveiki!
Man ir jauna draudzene.
Tu te esi divas minūtes. Es vēl neesmu pierakstījies.
Jā. Tās ir manas superspējas.
-Labdien. Džeisons. -Roza, tas ir Džeisons.
-Sveiki, Džeison. -Sveiki, Roza.
-Džeison! -Jā?
Mana draudzene vada tautiešu grupu Spānijā.
-Iedošu tev numuru - tētim. -Lieliski! Paldies.
Četras minūtes.
Es ar Frediju biju nodzīvojis divus gadus,
kad uzzināju, ka viņam ir māsa.
Labi. Bērni! Nāciet pēc uzlīmēm!
Malacis, Tailer.
Un tu esi Nikija? Džeisons?
-Nē, Princese! -Jā, zinu.
Labi, pabeidziet lasīt pasaku.
Kas ar to lampu?
Lampa. Nu, tas ir Ādams.
Redz, agrāk bija akmens.
Un tad mums likās, ka par to labāks būs jebkas.
Esam pavirzījušies sāņus, Roza.
Bērni, uzlīmes!
Atā.
Viņa ir tik lieliska.
Ei. Tikai nesāc sacensties.
Ar tādu seju viņai tik jauku raksturu nemaz nevajag.
Nē. Viņu vai nu skolā apcēla, vai arī viņu pameta tēvs.
Daži cilvēki ir gan skaisti, gan jauki, skaidrs?
-Satuvināsimies uz vella paraušanu! -Jā!
Kut! Kut!
Kā bērniem kut!
Mazi, mazi, kutelīgi cilvēciņi.
Cilvēciņi…
Te ir tik skaisti!
Varbūt nevajag pirkt dzīvokli, bet pārcelties uz šejieni?
Prom no noziegumiem un narkotikām.
Tu joko? Laukos narkotiku ir daudz vairāk.
-Ko? -Te taču nav nekā cita, ko darīt, ne?
Te visi ir salietojušies kreku vai saostījušies dīzeli.
Nu re. Nu, mīļie, kā jums liekas?
-Re! Perfekta vieta. -Jā!
-Sākam! Ideāli. -Tailer, ūdeni?
Tā!
Paceļ roku, kurš grib celt telti!
Princese, ķer!
-Princese piekrita. Nu re. Burvīgi. -Nē, es ķēru mietiņu.
Pag, kur palika mietiņš?
Kur ir mietiņš? Kur ir mietiņš?
Re, kur mietiņš. Atradu. Bet kur palikusi Princese? Princese!
-Es esmu te! -Princese!
Ak dievs, mazs lācītis!
-Mazmazītiņš lācītis! -Labi, nē, nu… Mīļie…
Ir smieklīgi, bet mums jāuzceļ telts. Citādi mēs vienkārši stāvam lauka vidū.
Nu, nāciet!
-Tā vēl dara? -Kā?
-Pirms darba atrota piedurknes. -Daži dara, jā.
Re, kur satriecošais mazais lācītis!
Tagad pazudis Tailers. Tailer?
Jā. Jā. Labi.
-Kas ir? -Klau, es varu aprunāties?
Jā, labi.
Labi. Sameklējiet mietiņu! Kas ir? Kas noticis?
Tā nav godīgi, ka tev ar viņiem visu laiku ir jautri. Es tā nemāku.
Iemāci man būt kā tev.
Ko? Kā tu to domā? Kā?
Ar mani nav tik jautri. Tāpēc tu viņai patīc labāk.
Beidz. Ar tevi ir ļoti jautri.
Atceries Emilijas dzimšanas dienas iedzeršanu?
Un toreiz, kā ar Deivu parkā dzērām vīnu? Atceries?
Un ekskursijā pa brūzi tu…
-Skaidrs. Labi. -Nē.
Es jautrībai pievienojos, bet pati to neradu.
Ar bērniem es vienmēr pārcenšos.
Tu neko nedari pēc priekšrakstiem, un tev viss sanāk.
Es daru pēc priekšrakstiem - nesanāk nekas.
Ak dievs! Esmu nopirkusi citus rakstus?
-Esi dabiska, Nikij. -Nē!
Nedrīkst būt dabisks, ja nav drošs, ka var atļauties.
Kamēr iepatīcies - tēlo.
Tad kļūsti dabisks pakāpeniski, lai viņus neaizbaidi.
Skaidrs.
Nē, man jābūt džeisoniskākai.
-Ar ko man sākt? -Nezinu. Pamuļķojies.
Bet kā?
Ej pie viņiem, parunā par kaut ko. Nu saproti?
-Skaidrs. -Ja?
-Jā. -Labi.
Zini ko? Tu cel telti, es pierakstīšu.
-Labi. -Padomāšu, ko teikt.
Nāciet šurp, jūs abi!
Brīvsitiens! Sarkanajiem!
Mēs ārā vispār izkāpsim?
Nē! Gāž kā ar spaiņiem.
Es pateikšu atklāti. Man laikam ir zudis aicinājums būt skolotājai.
Iemetiens! Zilie!
Jā. Es jūtu, ka nedaudz zūd gan.
Domāju, ka treneres darbs kaut ko atdzīvinās.
Bet nekā.
Es laikam viņus apskaužu.
Viņu potenciālu.
Dažkārt skaistajiem ielieku sliktākas atzīmes,
jo domāju: "Tev tāpat ir labi." Saproti?
Tas ir slikti, ne?
Nē, tā ir taisnība. Mums tiešām ir labi tāpat.
Ņem.
Ja gribi, apēd.
Nav manas. Bija pie pazudušajām mantām.
Eimij, cik ilgi? Tā ir zivs!
Atrastajām pusdienām esi par smalku?
Tev gan ir laba dzīve.
Nē.
Katram, ko pazīstu, ir kāda aizraušanās.
Kāda ir mana?
Nezinu.
Viens gan ir skaidrs. Bērni tie nav.
Nu taču…
Džesika, kustini pakaļu!
Nē, nav gan.
Laikam jāliek drusku tālāk. Kā liekas jums? Tailer?
-Labi. Dod viņai āmuru. -Nu tā, mīlīši!
Kā mums iet? O jā!
Kur ir Princese? Kur viņa ir?
Nevaru atrast…
Es nekur viņu nevaru atrast.
Kur tad ir mietiņi?
Nāciet, bērni.
Un telts vēl nav uzslieta, bet…
Tas nekas, jo mums visiem ir tik jautri!
Piedod, vai varu aprunāties?
Kas tas ir? Tev liekas, ka es esmu tāds?
Garā jā. Jā, man tā liekas.
Aiziet, mīļie!
Ei! Atdod.
-Džeis, es vienkārši runājos. -Atdod.
-Tā nekas nesanāks. -Kāpēc?
Jo tu neesi kā es, skaidrs?
Lai tāda kļūtu, tev ir jāsaprot, kā tā vieglā pļāpāšana rodas, ja?
Lai to izdarītu, tev pilnībā jāizprot mana…
dzīves filozofija.
-Tava dzīves filozofija? -Jā.
-Jā, kas ir? -Nē, nekas. Tikai…
Ko tādu reti nākas dzirdēt no cilvēka, kas ēd divus bērnu jogurtus, bet - runā.
Laikam vienkārši… Tur vajag…
Vajag vairot pozitīvo, nevis mazināt negatīvo.
Domāt nevis par to, kas var noiet greizi, bet par to, kas var sanākt labi.
Nopietni, Džeis. Tu nekad ne par ko neuztraucies.
Uztraukties nav jēgas.
Tas varbūt derēja, kad vēl bija zobenzobu tīģeri,
bet tagad tas cilvēku tikai bremzē.
Tāpēc, piemēram,
pati pirmā somā ir jāieliek ūdenspistole,
nevis aptieciņa.
Lūk, ir jādzīvo tikai mirklim.
Ar prieku.
-Jā. -Ja?
Nē, es varu.
Klau, es varu pēcpusdienā paņemt Princesi? Tikai mēs divatā.
Jā, lieliski. Labi.
-Baigi labi, dēls! -Par ko tu mani uzskati?
Nezinu.
Sveika.
Princese, tu zini, kas ir smaiļošana?
Nu, iekāpj laivā un airējas.
Džeisons arī būs?
Nē.
Nē, man likās, būtu jauki, ja mēs būtu tikai divas.
-Labi. -Labi.
Nē, man liekas, ka bērni laivā neko nedrīkst ņemt.
Bet, tā kā ar mani ir jautri un forši
un ja tu apsoli nevienam neko neteikt, es ļaušu tev paņemt līdzi vienu lietu.
Džeisonu nē.
VIENTUĻŠ? VARAM PALĪDZĒT. GRUPAS TERAPIJA
TAVI 12 SOĻI: BRĪNIŠĶĪGA DIENA, LAI BŪTU SKAIDRĀ
Ak nē.
Tu mums pievienosies?
Lūk, mums šodien ir jauns biedrs.
Fredij? Vai izstāstīsi, kāpēc esi atnācis?
Var arī tikai klausīties.
Nē, ja?
Sveiki! Mani sauc Fredijs, un es neesmu alkoholiķis.
Mēs saprotam, ka ir grūti…
Nē, es tiešām neesmu. Es esmu riebeklis.
Es neesmu visu zaudējis tāpēc, ka…
Es zaudēju tāpēc, ka esmu riebeklis un… Vai tad ir tik liela atšķirība?
Jo vienīgā atšķirība ir tā,
ka man nav tādas vietas, kur aiziet un izrunāties, un kur mani nenosodīs.
Un man kādam vajag izstāstīt.
Jo es neesmu stiprs cilvēks.
Cilvēki tikai tā domā, jo esmu garš.
Man bija romāns, un es zaudēju savu ģimeni.
Ir tik laba sajūta būt atklātam.
Šī ir droša vieta.
Tu esi labs cilvēks, kurš ir pelnījis būt laimīgs.
Viena slikta rīcība to nemaina.
Nu, esmu darījis vēl šo to.
MEŽA TAKA
Viss kārtībā?
Cik tālu mums jāiet?
Tik tālu, lai vairs neredzam telti.
Ko teiksi? Jā?
Kas tev te vislabāk patīk?
-Telts rāvējslēdzēja skaņa. -Ak tā?
Vai Ādamam ir auksti?
Nē, nav auksti, draudziņ. Viņš ir no metāla. Re!
Vai te ir āpši?
-Tev patīk āpši, ja? -Nē.
Tad te āpšu nav.
Bet varētu būt.
Es āpsi neesmu redzējis nekad mūžā.
Vienreiz biju nonācis dabas parkā. Stāvēju pie āpšu aploka.
Es padauzīju pa stiklu. Pat iemetu iekšā ēdamo.
Vienalga nebija neviena āpša.
Te āpšu nav.
-Sveiki, kungi. -Labdien.
Viss kārtībā, draudziņ. Tā ir vāvere vai kas tamlīdzīgs.
-Vai vāveres var kaut ko paķert? -Jā, domāju, ka reizēm var.
Labi, tad paņem viņu tu. Lai viņš ir drošībā.
Labi.
Vai vāveres var apēst cilvēkus?
Nē, tikai riekstus. Tu taču neesi rieksts, ko?
Nē. Mis Kīla saka, ka esmu atšķirīgs.
Reizēm es raizējos par savu morāli.
Kad notiek lidmašīnas katastrofa,
žēlumu es spēju izjust tikai tad, ja cilvēku vietā iztēlojos kucēnus.
Tā taču nav pareizi?
Ja pa TV aicina ziedot labdarībai,
es izvelku telefonu, lai visi domā, ka ziedoju.
Patiesībā es palasu ziņas.
Vienmēr.
Labi, varbūt paņemsim mazu…
Kad nomira ome, es vispār neraudāju.
Es jūtos tik vainīgs.
Tieši es ierosināju, ka viņa jāved paslēpot.
Viss labi?
-Viss labi? -Jā. Jā, viss labi.
Ak nē! Haizivs!
Es tikai jokojos. Jā, te haizivju nav.
Nē, krokodili tās aizdzinuši.
Man nav līdzi fotoaparāta.
Labi, bildēsim prātā.
Dzert gribi?
-Jā. -Jā, tā jau man likās.
Izvilkšu tev ūdeni no savas somas!
Kas ir? Saslapinājies, Princese?
Kad padzirdēju par Puertoriko zemestrīci, es ēdu brokastis.
Man pat nepazuda apetīte. Es turpināju ēst.
Apēdu vēl vienu olu.
Un esmu diezgan liels seksists.
Man sieviete neliekas pievilcīga, ja viņai ir īsi mati.
Kad redzu sievieti ar ļoti īsiem matiem, es ar acīm viņu neizģērbju.
Es pielieku matus.
Labi, nu gan jātaisa pauze.
Vai vēl kāds zina, ka ir tīmekļa vietne, kurā savākti visi Troņu spēļu kailskati?
Es zinu.
Mums bija tik jauka pēcpusdiena! Kā gāja jums?
Mums ir problēma.
Tu atstāji tukšu vietu, kuru es nevarēju aizpildīt.
Nemuldi. Tu viņiem patīc.
Tavā klātbūtnē es varu būt tas jautrais.
Bet, kad tu aizej, viņš nāk man virsū
ar sajūtām un lampām, un sajūtām par lampām, un es ne…
Es tiešām nezināju, ko teikt.
Nu… viņam nekad nav bijusi ģimene, vai ne?
Tāpēc viņš vienmēr ģimeni sev apkārt veido pats.
Lūk, tāpēc Taileram tā puķe nav tikai puķe.
Tas ir puķu bērniņš
ar mammīti un puķu māsu, kuras viņu ļoti mīl.
Lampa ir viņa ģimenes loceklis.
Jā, tieši tā.
-Uzmanīgi! -Zinu.
Viņš vēl neprot tev to pateikt, tāpēc tev ir jābūt saprotošam.
Tev jāsajūt pasaule tā, kā to jūt viņš.
-Jā? Tad tu viņu sapratīsi. -Labi.
Jā, labi.
Es mēģināšu.
-Es pamēģināšu. -Labi.
Ei, kā tev sanāk tas triks ar ūdens pudeli?
Ar kādu pudeli?
Tu vienmēr zini, kad viņiem gribas dzert.
-Nē, nezinu. -Zini.
Nē, es nezinu.
-Es negribu. -Redzi? Man nav ne jausmas.
Sanāk, sanāk, sanāk!
Nu tā, mani mīļie ķirbīši. "Notver karogu"!
Mums ir desmit ģimeņu komandas,
un jums visām ir jāpaņem karogs un kaut kur tas jāiesprauž.
Nāciet pēc karogiem.
Nē, piedodiet, mēs esam sarkanie.
Dabūju sarkano karogu.
Jums jāmēģina dabūt kādas citas komandas karogs.
Taču, ja jūs pieķer citas komandas teritorijā,
tad jūs aizsūta uz cietumu.
Nebēdājiet, tur būs načo un mērces.
Nu tad lidojiet, mīlīši, un noslēpiet karogus, lai tos neviens neatrod!
Izņemot mani, jo vakarā man tos vajadzēs atpakaļ.
-Noteikumus dzirdējāt? -Aiziet!
Es viņu gribu uzveikt.
Jā, es gribu viņu uzveikt, bet to nedarīšu.
Jo punktus neviens neskaita. Tā ir tikai izprieca.
-Tas nekas, ka teltīs viņi vinnēja. -Labi, nāc.
Nu, Slepenajam baņķierim vēl 400 skatījumu.
Es tev aizsūtīju saiti.
Kas tas ir?
Mans insaidera blogs par banku sektoru.
Es atradu ceļu, pa kuru tikt garām, ē…
baltajiem heteroseksuālajiem cis dzimtes izdevējdarbības nozares vārtu sargiem.
Tas ir aicinājums tautai uz sacelšanos, ko iedvesmojusi Solveiga Anspaha,
kurai, manuprāt, būtu jābūt tikpat pazīstamai
kā Hansam Jirgenam Zīberbergam.
Neuztraucies, ir.
Ir jauki, ja dzīvē ir aicinājums.
Kas ir?
Man riebjas mans darbs, Skot.
Es to ienīstu - ļoti un visu laiku.
Man nebija ne jausmas.
Ko tu… Ko…
Ko tieši tu tajā ienīsti?
Bērnus.
Skaidrs.
Tā ir liela tava darba daļa.
Es viņus vairs nespēju izturēt.
Viņu sīkās sejiņas
un viņu sīkās smadzenītes, un viņu sīkās rociņas.
Un kā viņiem vajag 45 minūtes, lai apēstu divas ābola šķēlītes.
Un kā visu dienu uzmanība tiek tikai viņiem.
Nu tiešām. Vai neviens nepajautās, kā jūtos es?
Zini, es esmu viņiem atdevusi savus labākos gadus,
un viņi pat manu vārdu neatcerēsies.
Un viņi vienkārši paņem manas mantas un aiziet.
Tu zini, cik daudz savu līmes uzklājēju pagājušajā semestrī es saņēmu atpakaļ?
Tu būtu šokēts, Skot.
Zini, es to vien daru, kā domāju par viņu nākotni.
Kurš domās par manējo?
Kura pienākums ir domāt par to?
Jā! Vēl viens tīkšķis.
Piedod.
Kas ir līmes uzklājējs?
Princese, gribi padzerties?
Tik pūkaini!
Paga, paga, paga!
-Mūsu teritorijā kāds ir. -Fiksi slēpieties! Slēpieties!
Vai dieniņ! Paldies, mīlulīt!
Paskat!
-Es tevi mīlu, mammīt. -Es tevi mīlu.
Es viņus gribu uzveikt.
Es negribu būt mierīga. Es negribu, lai ar mani ir tikai jautri.
Es gribu visu ņemt pārāk nopietni. Gribu atkal būt es.
Es gribu, lai tu atkal esi tu.
Paldies. Izslāpis.
Uzvarēsim!
Nikij, tas ir šausmīgi seksīgi.
-Trīs, divi, viens. Aiziet! -Laižam!
Piedod!
Viss kārtībā. Nav jābaidās.
Aiziet!
Skrienam!
Mēs uzvarēsim!
-Stāviet! -Kas ir?
Kur ir Ādams?
Ko darīsim?
Iesim atpakaļ. Mēs nevienu nepametam.
Viņš ir no mūsu ģimenes. Ejam!
Nesaprotu. Kāpēc viņa te nav?
Ādam!
Fiksi, nāciet!
-Ātrāk! -Pagaidiet!
-Stāviet!
-Labi. -Nāc.
Ādam!
Jā, viņš ir drusku sadauzīts.
Tie ir viņi!
CIETUMS
Ej apsēdies.
Ak dievs.
SLIKTI NO SVIESTMAIZES - PALDIES
MAN NEBIJA SLIKTI
-Ir seksīgi? -Nē.
-Nē? -Nē.
Nu beidz.
-Tas ir mans bronzeris? Džeis! -Nezinu.
-Nezinu, kas tas ir. Bija tavā somā. -Tas ir dārgs. Johaidī!
Te dzīvot mēs nevaram.
Viņi ir pilsētas bērni.
Kad gājām pastaigāt pa priežu mežu, Princese pavaicāja,
kāpēc tur smaržo pēc dušas želejas.
Vai zini? Tas ir tavs talants - neuztraukties.
-Nezinu gan. -Tiešām. Nē, tas ir lieliski.
Tētis ir pārskaitījis naudu?
Nē. Bet viņš… Viņš…
Viņš teica, ka drīz būs.
Un ka viņš…
Nu, jā.
Jā.
Kādu brītiņu sanāca, ne? Man būt tādai kā tu.
Tikai tāpēc, ka es biju kā tu. Kādam tādam ir jābūt.
Klau, "foršs" var būt katrs idiots.
Bet, kad sāksies nopietnas lietas,
viņi pie tevis meklēs tādu palīdzību, kādu es viņiem nevaru sniegt.
Princese! Gribi otru porciju?
Viņa tā dara tīšām, Nikij.
Ei, tā ir strestestēšana.
Viņa grib zināt, vai tu nepadosies.
Un, ja padosies,
tad viņai labāk tas jāuzzina uzreiz, nevis vēlāk.
Jā.
-Mini, kurš ir palasījis grāmatas. -Aizveries!
Nē, es parunājos ar Rozu.
Viņa ar savu patēvu darījusi tāpat.
Tēvs viņu pameta. Redzi? Es teicu!
Sveiks, draugs.
Ar vārdu sakot, viņa speciāli tev apgrūtina dzīvi.
Viņa ir kļūdījusies, ja domā, ka es grūtībās padošos.
Jo viņa nezina…
ka man viss liekas grūti.
Ar laiku tu viņai iepatiksies.
Un, ja viņa kaut nedaudz līdzinās man,
viņa pat nesapratīs, ka tas notiek.
SŪTIET ĪSZIŅU "ZIEDOT" UN NORĀDIET SUMMU.
BĒRNU ATBALSTAM
ZIEDOT £ 100
ZIEDOT £ 10
IEGULDĪJUMI
STĀVOKLĪ
Tulkojis Imants Pakalnietis