PUŠYNO STOVYKLAVIETĖ SVEIKINA ŠIAURĖS LONDONO ĮVAIKINIMO TARNYBĄ
ŠEIMŲ DIENA
- Niki. - Taip.
Tai vis tik ką mes čia veikiame?
Tai proga užmegzti tarpusavio ryšį naujoms šeimoms.
Aš vis dar neužmezgiau normalaus ryšio su Princese.
- Dar nenutiko tos akimirkos. - Kokios akimirkos?
Tos akimirkos.
Kai pažvelgi į akis ir supranti, kad mes - skirtos viena kitai.
Man atrodo, kad tarp jūsų tai nutiko.
O man - dar ne.
Džeisai, ar tau atrodo, kad ji manęs nemėgsta?
Ne. Kodėl? Tau taip atrodo?
Gal.
Nežinau. Aš niekam nepatikdavau.
Gerai. Tu dabar man nepatinki.
Tu su jais - visą savaitę. Atėjo ir mano metas.
Maniau, kad jie mane pamils kaip ir tu.
- Iš karto. - Aišku.
Tik nepersistenk.
Be prievartos. Tegu viskas vyksta natūraliai.
- Taip. - Nežinau. Ką aš žinau?
Labas!
Nauja pažįstama.
Tu čia tik dvi minutes. Aš dar net neužsiregistravau.
Tai kažkokia supergalia.
- Labas. Džeisonas. - Labas, Roza, čia Džeisonas.
- Sveikas, Džeisonai. - Labas, Roza. Malonu.
- Džeisonai. - Taip.
Mano draugė vadovauja mūsų išeivių grupei Ispanijoje.
- Duosiu jos numerį tavo tėčiui. - Nuostabu. Labai ačiū.
Keturios minutės.
Aš su Fredžiu gyvenau dvejus metus,
kol sužinojau, kad jis turi seserį.
Gerai, vaikai! Ateikite savo kortelių!
Šaunuolis, Taileri.
O tu - Niki... Džeisonas...
- Ne, aš - Princesė! - Žinau.
Bėkit užbaigt savo istorijos.
O ką reiškia lempa?
Lempa. Tai Adamas.
Iki jos buvo akmuo.
Paskui mums tiko jau bet koks kitas daiktas.
Be išimčių, Roza.
Vaikai, kortelės!
Iki.
Kokia ji nuostabi.
Nepavydėk.
Būdama tokia graži, ji gali būt ir ne tokia miela.
Ne, arba iš jos tyčiojosi mokykloje, arba ją paliko tėtis.
Kai kurie žmonės - ir gražūs, ir mieli, supranti?
- Varom megzti ryšio. - Taip!
Kuti, kuti.
Kuti kuti, vaikučiai.
Kuti, vaikučiai.
Maži kikenantys žmogučiai.
Žmonės...
Kaip čia gražu.
Gal nepirkim buto, o apsigyvenkim čia.
Toli nuo visų tų nusikaltimų ir narkotikų.
Juokauji? Kaimuose dar daugiau narkotikų.
- Ką? - Ten juk nėr ką veikti.
Visi iki vieno svaiginasi kreku arba raudonuoju dyzeliu.
Štai. Bičiuliai, ką manot?
- Žiūrėkit. Tobula vieta. - Taip!
- Statom čia! Puiku. - Taileri, vandens?
Taip!
Kas nori statyt palapinę?
Princese, gaudyk!
- Princesė iškėlė ranką. Puiku. - Ne, aš gaudžiau kuoliuką!
O kur tas kuoliukas?
Kur kuoliukas?
Štai kur jis. Radau kuoliuką. Bet kur dingo Princesė? Princese?
- Aš čia! - Princese?
O Dieve, čia kažkoks meškiukas!
- Čia mažytis meškiukas. - Ne, klausykit...
Labai linksma, bet reikia statyt palapinę.
Antraip liksim stovėt lauke keturi žmonės.
Taigi, pirmyn.
- Žmonės dar taip daro? - Kaip?
- Raitojasi rankoves prieš darbą. - Kai kas - taip!
Koks nuostabus meškiukas!
Dabar Tailerio neliko. Taileri?
Taip. Gerai.
- Kas? - Porai žodžių.
Gerai.
Radau kuoliuką. Kas? Kas nutiko?
Taip nesąžininga, tau nuolat su jais linksma.
Aš tai nemoku.
Išmokyk ir mane.
Ko? Kaip tai? Ko išmokyt?
Su manimi nelinksma. Todėl jai labiau patinki tu.
Liaukis. Su tavim irgi linksma.
Pameni, kai gėrėme Emilės gimtadieny?
Ir kai su Deivu gėrėm vyną parke? Pameni?
O tas turas į alaus daryklą...
- Aišku. Taip. - Ne.
Aš dalyvauju linksmybėse, bet aš pati jų nepradedu.
Su vaikais aš nuolat per daug mąstau.
Tu niekad nesielgi pagal knygą, ir tau pavyksta.
Aš visada elgiuosi pagal knygą, ir man niekada nepavyksta.
Dieve mano! Nusipirkau ne tą knygą?
- Tiesiog būk savimi, Niki. - Ne!
Niekas negali būt savimi, kol jaučiasi nesaugiai.
Apsimetinėji, kol imi visiems patikti,
o tada palaipsniui tampi savim, kad neišgąsdintum kitų.
Taip.
Ne, man reikia tapti Džeisonu.
- Nuo ko man pradėt? - Nežinau, pasijuok.
Bet kaip?
Eik ir papokštauk su jais ar panašiai.
- Taip. - Taip?
- Taip. - Gerai.
Tu statyk palapinę, o aš kai ką pasižymėsiu.
- Gerai. - Apgalvosiu ekspromtą.
Ateikite čia abu.
Laisvas smūgis! Raudonieji!
Ar mes iš viso lipsim į lauką?
Ne! Pila kaip iš kibiro.
Jei atvirai, aš praradau meilę mokytojos darbui.
Naujas padavimas. Mėlynieji!
Taip. Jaučiasi.
Tikėjausi, kad trenerės darbas mane įkvėps.
Neįkvėpė.
Man regis, aš jiems pavydžiu.
Jų galimybėms.
Kartais gražiems vaikams mažinu pažymį,
nes galvoju, kad jiems ir taip daug duota. Supranti?
Tai blogai, tiesa?
Ne, neblogai. Tai tiesa. Mums iš tiesų daug duota.
Imk.
Užbaik, jei nori.
Jie - ne mano. Kažkas juos paliko.
Eime.
Kiek laiko jie gulėjo? Čia - su žuvim.
Palikti sumuštiniai tau per prasti?
Norėčiau būt tavim.
Ne.
Visi aplinkui turi kažkokį pomėgį.
O koks mano?
Nežinau.
Žinau viena. Tik ne vaikai.
Liau...
Džesika, judink subinę!
Ne, tikrai ne vaikai.
Patraukit toliau. O tu? Taileri?
- Duokš man plaktuką. - Bičiuliai.
Sveikučiai. O, taip.
Kur Princesė? Kur ji?
Nerandu...
Niekur jos nerandu.
Kur tuomet kuoliukai?
Ateikit, vaikai.
Palapinė dar nestovi, bet...
Nieko tokio, nes mes šėlstam!
Atleisk, porai žodžių?
Kas čia dabar? Manai, kad aš taip elgiuosi?
Taip, nuotaika tokia. Taip.
Nagi, vaikai!
Gerai, atiduok.
- Džeisai, aš pokštauju. - Atiduok.
- Taip nieko nebus, girdi? - Kodėl?
Nes tu nesi aš, girdi?
Tam tau reikia suprasti, iš kur gimsta visi tie pokštai.
O tam tau reikia suprasti
visą mano
gyvenimo filosofiją.
- Gyvenimo filosofiją? - Taip.
- O kas? - Ne, nieko, tik...
Tokios frazės nesitikėjau išgirsti
iš žmogaus, vienu metu valgančio du vaikiškus jogurtus. Bet tęsk.
Manau, kad tau reikia... Tau reikia...
Padidinti pozityvą ir sumažinti negatyvą.
Savęs klausk ne ką darau blogai,
o kas man gali pavykti.
Rimtai, Džeisai, tu tikrai... Tu niekada dėl nieko nesijaudini.
O kokia prasmė jaudintis?
Prasmė yra, kai susiduri su kardadančiu tigru,
o šiais laikais tai tik trukdo.
Taigi, pavyzdžiui,
pirmą į krepšį reikia dėti vandens pistoletą,
o ne vaistinėlę.
Turi gyvent
šia akimirka.
Ir su liepsnele.
- Taip. - Taip?
Ne, aš galėčiau.
Galiu šią popietę pabūt viena su Princese?
Taip. Žinoma.
- Kietai, vyrioke! - Iš kur, manai, esu kilęs?
Nežinau.
Labas.
Princese, ar žinai, kas yra baidarės?
Tai tokios valtys, į kurias įlipi ir irkluoji.
Ar Džeisonas plauks?
Ne.
Ne. Maniau, būtų smagu paplaukiot mums abiem.
- Gerai. - Gerai.
Ne. Į baidarę nieko negalima imti.
Bet kadangi esu faina,
jei pažadi niekam nesakyti, leisiu tau kai ką pasiimti.
Ne Džeisoną.
JAUTIESI VIENIŠAS? GRUPINĖ TERAPIJA TAU GALI PADĖTI
12-AS ŽINGSNIS: NUOSTABI DIENA BŪTI BLAIVIAM
O, ne.
Tu - naujokas?
Šiandien pas mus naujas narys.
Fredi? Gal papasakok mums, kodėl čia atėjai.
Galima tiesiog paklausyti.
Ne. Gerai?
Sveiki. Mano vardas Fredis, ir aš nesu alkoholikas.
Mes suprantame, kaip sunku...
Rimtai. Aš nesu. Aš - šiknius.
Viską praradau ne dėl...
O todėl, kad esu šiknius, ir... Koks gi skirtumas?
Skirtumas tik toks,
jog aš neturiu, kur išsikalbėti, kad nebūčiau pasmerktas.
O man reikia tai išsakyti žmonėms.
Nes aš nesu stiprus žmogus.
Visi mano, kad esu stiprus dėl to, kad esu aukštas.
Aš užmezgiau romaną ir praradau šeimą.
Koks geras jausmas sakyt tiesą.
Tai - saugi erdvė.
Esi geras žmogus, nusipelnęs laimės.
Tai, kad sykį suklydai, nieko nekeičia.
Ne vieną sykį.
MIŠKO TAKAS
Kaip tu?
Ar toli eisim?
Pakankamai, kad nematytume palapinės.
Ką manai? Gerai?
Kas tau čia labiausiai patinka?
- Palapinės užtrauktuko garsas. - Taip?
Ar Adamui nešalta?
Ne, bičiuli. Jis - metalinis, žiūrėk!
Ar čia yra barsukų?
- Tau patinka barsukai, taip? - Ne.
Čia nėra barsukų.
Bet gali būti.
Gyvenime nesu matęs nė vieno barsuko.
Kartą lankiausi laukinės gamtos rezervate.
Stovėjau prie barsukų aptvaro.
Barbenau į stiklą. Net įmečiau maisto.
Nė vieno barsuko.
Nėra barsukų.
- Sveiki. - Laba diena.
Nebijok, bičiuli. Ten - voverė ar panašiai.
Ar voverės gali ką pačiupti?
Kartais, manau, gali.
Tada tu jį paimk. Kad jam nieko nenutiktų.
Gerai.
Ar voverės gali suėst žmogų?
Ne, jos ėda riešutus. Tu - ne riešutas, tiesa?
Ne. Panelė Kyl sako, kad aš tik kitoks.
Kartais abejoju dėl savo padorumo.
Išgirdęs apie lėktuvo katastrofą ar panašiai,
atjautą pajuntu tik įsivaizdavęs vietoj tų žmonių mažus šunelius.
Juk tai nėra gerai, tiesa?
Jei per TV prašo paaukoti labdarai,
išsitraukiu telefoną, kad visi pamanytų, kad aukoju.
O iš tiesų skaitau internetinį laikraštį.
Kiekvieną sykį.
Manau, metas trumpai...
Aš neverkiau, kai mirė mano močiutė.
Jaučiuosi labai kaltas.
Nes tai aš pasiūliau ją pasiimti slidinėti.
Kaip tu?
- Viskas gerai? - Taip. Gerai.
O, ne. Ryklys!
Juokauju. Čia nėra ryklių.
Nes krokodilai juos iš čia išvaikė.
Nepasiėmiau fotoaparato.
Padarysiu nuotrauką mintyse.
Nori gerti?
- Taip. - Taip ir maniau.
Tuoj išsitrauksiu tavo gertuvę iš krepšio!
Kas nutiko? Sušlapai, Princese?
Kai sužinojau apie žemės drebėjimą Puerto Rike,
valgiau pusryčius.
Man net nedingo apetitas, aš valgiau toliau.
Dar vieną kiaušinį.
Aš - seksistas.
Man negražios moterys trumpais plaukais.
Išvydęs trumpaplaukę moterį, aš jos akimis nenurenginėju.
Aš pripaišau jai plaukus.
Dabar tikrai metas pertraukėlei.
Kas nors dar žino, kad yra svetainė,
kurioje surinkti visi nuogybių epizodai iš „Sostų karų“?
O aš žinau.
Mes puikiai praleidome popietę. Kaip tau sekėsi?
Turim bėdą.
Tu palikai vakuumą, kurio aš negalėjau užpildyt.
Liaukis. Jie tave myli.
Nes aš tampu linksmas tik kai tu šalia.
O kai tavęs nėr, jis pradeda man pasakot
apie jausmus ir lempas, ir jausmus lempoms, o aš ne...
Rimtai, aš nežinau, kaip reaguoti.
Jis juk neturėjo tėvų, tiesa?
Todėl nuolat kuria sau šeimą.
Supranti, Taileriui ši gėlytė - ne šiaip gėlytė.
Čia - gėlytė vaikutis,
čia mamytė ir sesutė, kurios jį labai myli.
Toji lempa jam - šeimos narys.
Taip, būtent.
- Atsargiai. - Žinau.
Jis kol kas negali pas tave ateiti, todėl tu turi eiti pas jį.
Turi pajusti pasaulį taip, kaip jaučia jis.
- Tada jį suprasi. - Gerai.
Taip, gerai.
Pamėginsiu.
- Pažiūrėsim. - Gerai.
O kaip tu supranti, kada reikia to buteliuko?
Kokio buteliuko?
Kada jie nori gerti.
- Nežinau. - Žinai.
Ne, nežinau.
- Nenoriu, ačiū. - Matai? Aš nesuprantu.
Stokite ratu, stokite ratu.
Taigi, mano mielos moliūgo sėklytės. Pagaukite vėliavą.
Mes turim dešimt šeimų komandų.
Visi turite pasiimti vėliavą ir kur nors ją įsmeigti.
Pasiimkite po vėliavą.
Ne, atleiskit. Mes raudoni.
Paėmiau raudoną vėliavą.
Turite pavogti kitos komandos vėliavą.
Bet jei būsite sugauti kitos komandos teritorijoje,
būsite išsiųsti į kalėjimą.
Bet nesijaudinkit, ten jūsų lauks načos su padažu.
Skriskite ir suraskite vietą savo vėliavai, kad niekas nerastų!
Išskyrus mane, žinoma, nes man jų reikės visų pabaigoje.
- Supratot taisykles? - Pirmyn!
Noriu ją įveikti.
Aš noriu ją įveikti, bet to nedarysiu.
Ne. Kam rūpi rezultatas? Svarbiausia - kad būtų linksma.
- Nors jie laimėjo palapinių konkursą. - Eime.
Dar 400 „Bankininko po priedanga“ peržiūrų.
Nusiunčiau tau nuorodą.
Kas čia?
Mano blogas, kuriame rašau apie bankininkystę iš vidaus.
Išsiaiškinau, kaip apeiti
heteroseksualius, baltaodžius cislyčius leidėjų industrijos vartų sargus.
Tai - rimtas iššūkis kovai šalies mastu,
įkvėptas Solveigos Anspač,
kuri, mano nuomone, nusipelno tokios pats šlovės
kaip Hansas Jurgenas Saiberbergas.
Būk ramus. Taip ir yra.
Nuostabu turėti pašaukimą.
Kas?
Aš nekenčiu savo darbo, Skotai.
Aš jo nekenčiu siaubingai ir nuolat.
Aš nežinojau.
Ką tu... Ką...
Kurios dalies nekenti?
Vaikų.
Taip.
Gana didelė dalis.
Aš nebegaliu jų pakęsti.
Tų jų mažų veidelių
ir jų mažų smegenėlių, ir mažų rankyčių.
Ir to, kaip du obuolio gabaliukus jie gali valgyt 45 minutes.
Ir to, kad visą dieną svarbiausi yra jie.
Ir niekas, rimtai, niekas neklausia, kaip aš jaučiuosi?
Juk žinai, kad atidaviau jiems geriausius savo gyvenimo metus,
o jie net mano vardo neprisimins.
Jie tiesiog išeis pasiėmę mano daiktus.
Ar žinai, kiek lieka mano klijų skleidėjų mokslo metų pabaigoje?
Būsi pritrenktas, Skotai.
Aš nuolat galvoju apie jų ateitį.
O kas pagalvos apie manąją?
Kieno darbas galvoti apie tai?
Taip, dar vienas laikas.
Atleisk.
Kas yra klijų skleidėjas?
Princese, gurkšnelį vandens?
Kokie purūs.
Pala, pala.
- Kažkas mūsų teritorijoje. - Greičiau, slėpkimės!
Vajė. Ačiū, širdele.
Tik pažvelk.
- Aš tave myliu, mamyte. - Aš tave myliu.
Aš noriu juos įveikti.
Aš nenoriu tiesiog žaisti, nenoriu, kad būtų tik linksma.
Noriu kuo rimčiausiai laimėti. Aš noriu būt savimi.
Aš irgi noriu, kad būtum savimi.
Ačiū. Gerklė perdžiūvo.
Laimėkim.
Niki, kokia tu graži.
- Trys, du, vienas. Eime! - Nagi!
Atleisk.
Nebijok. Mes - nebaisūs.
Dabar!
Bėgam!
Mes laimėsim!
- Stokit! - Kas?
Kur Adamas?
Ką darom?
Grįžtam atgal. Nepaliksim nieko.
Jis - šeimos dalis. Bėgam.
Nesuprantu. Kodėl čia jo nėra?
Adamai.
Greičiau, eime.
- Greičiau. - Stokit!
- Stokit!
- Gerai. - Eime.
Adamas!
Mažumėlę sužeistas.
Štai jie.
KALĖJIMAS
Sėsk ten.
O Dieve.
APSIVĖMIAU NUO TO SUMUŠTINIO - AČIŪ
NENERVINK MANĘS
- Seksualu? - Ne.
- Ne? - Ne.
Liaukis.
- Čia - mano kremas? Džeisai. - Nežinau.
- Radau tavo krepšy. - Jis brangus. Po galais.
Čia mes negyvensim.
Jie - miesto vaikai.
Kai vaikščiojome po pušyną, Princesė paklausė:
„Kodėl oras kvepia kaip dušo želė?“
Žinai, tai tavo dovana - nesijaudinti.
- Abejoju. - Tikrai, ne, tai - nuostabu.
Ar tavo tėtis jau surinko pinigus?
Ne. Bet jis... Ką jis...
Jis sakė, kad greit.
Ir jis...
Taip, aha.
Taip.
Truputį pavyko man pabūti tavim.
Tik todėl, kad aš buvau tavim, nes be tavęs - niekaip.
Žinok, linksmu gali būt bet kuris.
Bet tikrame gyvenime
jiems reikės to, ką gali duoti tu.
Princese? Gal vis tik užkąsi?
Ji tai daro tyčia, Niki.
Ji tave bando,
nes nori žinoti, ar tu jų atsisakysi.
O jei atsisakysi,
tada geriau, jog tai nutiktų greičiau.
Taip.
- Kažkas čia paskaitė knygučių. - Eik sau.
Ne, kalbėjau apie tai su Roza.
Ji sakė, kad pati elgėsi panašiai su savo patėviu.
Tėtis ją paliko. Sakiau?
Sveikas, bičiuli.
Esmė ta, jog ji spyriojasi prieš tave tyčia.
Ji išsirinko netinkamą žmogų,
jei mano, kad aš nuleisiu rankas, kai bus sunku.
Nes ji nežino,
kad man sunku yra viskas.
Tu ją palenksi savo pusėn.
Ir jei ji nors kiek panaši į mane,
ji to net nesupras.
PAAUKOKITE TRUMPĄJA ŽINUTE.
NACIONALINĖ PARAMOS VAIKAMS LABDAROS ĮSTAIGA
PAAUKOTI £ 100
PAAUKOTI £ 10
INVESTICIJOS
NĖŠČIA
Išvertė Egidija Namavičė