ТАБІР «СОСНОВИЙ ЛІС» ВІТАЄ ЛОНДОНСЬКІ СЛУЖБИ ВСИНОВЛЕННЯ
ЗАХОДИ ДЛЯ ВСИНОВЛЕНИХ ДІТЕЙ І ПРИЙОМНИХ РОДИН
-Ніккі. -Що?
Розкажи мені ще раз, нащо ми тут.
Це можливість установити ближчі стосунки з дітьми.
Бо мені поки не вдалося зблизитися з Принцесою.
-Поки не настав той момент. -Який момент?
Той самий.
Коли дивишся одне одному в очі й розумієш: рідна людина.
Здається, у вас це вже було.
А в мене – ні.
Тобі не здається, що я їй не подобаюся?
Ні. А тобі що, так здається?
Можливо.
Не знаю, як це зрозуміти. Я завжди всім подобалась.
Тепер ти не подобаєшся мені.
Ти з ними спілкуєшся цілий тиждень. Це мій шанс.
Я сподівалася, вони мене полюблять, як ти…
-з першого погляду. -Ясно.
Але не завищуй очікувань, добре?
Не тисни на них. Хай само прийде.
-Ага. -Хоча, що я знаю?
Привіт!
У мене нова подруга.
Ти тут лише дві хвилини. Я ще не зареєструвався.
Знаю. Це моя суперсила.
-Привіт. Я Джейсон. -Привіт, Розо.
-Привіт, Джейсоне. -Вітаю, Розо.
-Джейсоне. -Що?
Друг веде групу емігрантів в Іспанії.
-Попрошу телефон для твого тата. -Чудово. Дякую.
Чотири хвилини.
Я прожив з Фредді два роки, коли дізнався,
що в нього є сестра.
Діти! Візьміть свої бейджики!
Молодець, Тайлере.
А ти в нас… Ніккі… Джейсон…
-Ні. Я Принцеса! -Я знаю, знаю.
Ідіть, дослухайте історію.
А що це за лампа?
А, лампа… Це Адам.
До лампи була каменюка.
Нам здавалося, гірше бути не може.
Але лампа – не краще, Розо.
Діти, беріть бейджики!
Бувай.
Вона така класна.
Гей, не змагайся з ними.
З її зовнішністю можна й не бути такою приємною.
Її або цькували в школі, або покинув тато.
Бувають просто симпатичні й милі люди.
-Нумо будувати стосунки! -Так!
А ось і лоскотун!
Прийшов по діточок!
Лоскоче їх.
Діточок, що бояться лоскоту.
Діточок…
КЕМДЕН-ЛОК
Cтворити сім'ю
Тут так гарно.
Може, не треба купувати квартиру. Переїдемо сюди.
Подалі від злочинності й наркотиків.
Жартуєш? У селах набагато більше наркотиків.
-Що? -А чим тут ще займатися?
Тут усі під кайфом – від креку чи від солярки.
Ось тут. Вам подобається?
-Ідеальне місце. -Так!
-Зупинимося тут! Клас. -Тайлере, хочеш води?
Добре.
Хто хоче встановити намет?
Принцесо, лови!
-Принцеса з нами. Молодець. -Ні, я ловила кілочок!
Хвилинку, а де кілочок?
Де кілочок?
Ось він. Знайшов. А де ділася Принцеса? Принцесо!
-Я тут! -Принцесо!
О, боже. Тут маленьке ведмежа!
-Ведмежа! -Агов. Послухайте…
Смішно, але намет треба встановити.
Інакше ми – просто четверо людей у полі.
Тож до роботи.
-Люди й досі таке роблять? -Яке?
-Закочують рукава перед роботою? -Дехто – так!
Ось прекрасне ведмежа!
Тепер зник Тайлер. Тайлере!
Так. Добре.
-Що? -Можна тебе на хвилинку?
Гаразд.
Знайдіть кілочок. Що таке?
Так нечесно. Ти завжди з ними бавишся.
Я так не вмію.
Навчи мене бути, як ти.
Що? Про що ти?
Зі мною не так весело. Тому вона надає перевагу тобі.
Та ну. З тобою дуже весело.
Пам'ятаєш день народження Емілі?
А як ми пили вино з Дейвом у парку?
А екскурсію по броварнях…
-А-а, зрозумів. -Ні.
Я приєднуюся до веселощів, а не створюю їх.
Я завжди занадто серйозно ставлюся до дітей.
Ти не читаєш порад у книжці, і все виходить.
Я все роблю за книжкою, і нічого не виходить.
О, боже! Може, я купила не ту книжку?
-Просто будь собою, Ніккі. -Ні!
Не можна бути собою, поки не знаєш, чи це безпечно.
Прикидайся, хай тебе полюблять,
а тоді ставай собою – поступово, щоб нікого не злякати.
Ясно.
В мені має бути більше Джейсона.
-З чого почати? -Не знаю. Посмійся.
Але як?
Іди до них, пожартуй з ними. Якось так.
-Добре. -Так?
-Так. -Гаразд.
Встановлюй намет, а мені треба дещо записати.
-Добре. -Подумаю над імпровізацією.
Ану, ви двоє!
Штрафний! Червоні!
Ми вийдемо з машини?
Ні! Така злива!
Зізнаюся: здається, я втратила любов до вчителювання.
Сині вкидають м'яча!
Ага. Я це відчуваю.
Думала, якщо тренуватиму їх, знову полюблю навчати.
Ба ні.
Здається, я їм заздрю.
Їхньому потенціалу.
Іноді я ставлю симпатичним гірші оцінки,
бо думаю: «У вас і так усе добре».
Це ж погано, так?
Не погано. Це правда. У нас і правда все добре.
Ось.
Доїдай, якщо хочеш.
Це не мій. Лежав у бюро знахідок.
Скільки, Емі?
Це ж риба.
Ти занадто хороша для чужих ланчів?
Добре тобі живеться.
Ні.
У всіх знайомих є якась пристрасть.
А в мене що?
Не знаю.
Точно тобі скажу: це не діти.
Та ну тебе…
Джессіко! Воруши дупою!
Точно не діти.
Мабуть, трохи далі забивай. А ти як думаєш, Тайлере?
-Дай мені молоток. -Людоньки.
Як життя? О, так.
Де Принцеса? Де ж вона?
Не можу знайти…
Її ніде нема.
Так, а де кілочки?
Діти.
І намет ще не встановлено, але…
Нічого. Бо нам з вами весело!
Вибач, можна тебе на хвилинку?
То… що це таке? Ти вважаєш, що я такий?
Так. У душі.
Давайте, діти!
Віддай мені кепку.
-Джейсе, я тут жартую. -Віддай.
-У тебе нічого не вийде. -Чому?
Бо ти не наслідуєш мене.
Для цього треба зрозуміти, де беруться жарти.
А для цього треба цілком розуміти
мою…
філософію життя.
-Твою філософію життя? -Ага.
-А що? -Нічого. Просто…
Таке рідко почуєш
від людини, яка їсть два дитячі йогурти. Але – продовжуй.
Думаю, просто… Тобі треба…
Підкреслити хороші якості, а не мінімізувати погані.
Тож питай у себе не: «Що не вдасться?»,
а «Що вдасться?»
Справді, Джейсе, ти ніколи… ні за що не переживаєш.
А який сенс переживати?
Сенс був, коли існували шаблезубі тигри,
але в наші часи це лише не дає нам радіти життю.
Наприклад,
найважливіше в торбі – водяний пістолет,
а не аптечка.
Треба жити
одним моментом.
Більше ентузіазму.
-Добре. -Добре?
Я зможу.
Можна, я проведу вечір наодинці з Принцесою?
Так. Хороша ідея.
-Це ульот, синку. -Звідки я, на твою думку?
Не знаю.
Привіт.
Принцесо, ти знаєш, що таке каякінґ?
Сідаєш у човен і… веслуєш.
А Джейсон там буде?
Ні.
Ні. Думала, ми вдвох добре час проведемо.
-Гаразд. -Добре.
Думаю, дітям нічого не можна брати з собою в каяк.
Але ж я весела й кльова,
тому, якщо нікому не скажеш, дозволю тобі взяти одну річ.
Не Джейсона.
ТОБІ САМОТНЬО? МИ ДОПОМОЖЕМО ГРУПОВА ТЕРАПІЯ
ВАШІ 12 КРОКІВ: БУДЬ СЬОГОДНІ ТВЕРЕЗИЙ
О, ні.
О, ви до нас приєднаєтесь?
Сьогодні серед нас новенький.
Фредді, розповіси, чому ти прийшов?
Можна й просто слухати.
Та ні.
Привіт. Мене звати Фредді, і я не алкоголік.
Буває складно…
Ні, серйозно. Я просто мудак.
Я втратив усе не через…
Я все втратив, бо я мудак, і… Хіба є велика різниця?
Різниця в тому,
що мені нема де виговоритися так, щоб мене не осудили.
А мені треба з кимось поговорити.
Бо я не сильний.
Люди думають, що сильний, бо я високий.
У мене був роман, і я втратив сім'ю.
Приємно, коли можеш казати правду.
Тут ти в безпеці.
Ти – хороша людина й заслуговуєш щастя.
Те, що ти раз вчинив погано, цього не скасовує.
Але я не раз чинив погано.
ЛІСОВА СТЕЖКА
Усе добре?
Далеко нам треба зайти?
Так далеко, щоб більше не було видно намету.
Що скажеш? Згоден?
Що тобі тут найбільше подобається?
-Як вищить блискавка в наметі. -Он як?
Адаму холодно?
Ні, не холодно. Він же залізний. Дивись!
А тут є борсуки?
-Любиш борсуків? -Ні.
Тоді їх тут нема.
А може, і є.
Я ніколи житті не бачив борсука.
Я навіть якось їздив у заповідник.
І стояв біля борсучого будиночка.
Я стукав у скло й сипав корм.
Та борсуки не виходили.
Борсуків нема.
-Вітаю, панове. -Вітаю.
Не бійся. Це, мабуть, білка.
Білки можуть щось схопити?
Мабуть. Іноді можуть.
Тоді ти його неси. Щоб він був у безпеці.
Добре.
А білки їдять людей?
Ні. Хіба що психів. Ти ж не псих?
Ні. Міс Кілі каже, що я просто особливий.
Іноді мене хвилює власна мораль.
Коли, наприклад, падає літак,
я можу відчути співчуття, тільки якщо уявляю, що там не люди, а цуцики.
Це ж погано, так?
Коли звертаються по пожертву,
я дістаю телефон, щоб усі подумали, що я її роблю,
а сам насправді читаю онлайн-новини.
Щоразу.
Добре. Може, зробимо…
Я зовсім не плакав, коли померла бабуся.
І почувався винним.
Це ж я запропонував їй покататися на лижах.
Усе добре?
-Усе добре? -Так. Добре.
О, ні. Акула!
Жартую. Тут нема акул.
Їх звідси витіснили крокодили.
Не взяла з собою фотоапарат.
Робитиму фото подумки.
Пити хочеш?
-Так. -Я так і думала.
Дістану з сумки твою пляшку…
Що таке? Намокла, Принцесо?
Коли я почув про землетрус у Пуерто-Ріко,
я саме снідав.
Навіть апетиту не втратив – їв собі далі.
З'їв іще одне яйце.
А ще я сексист.
Не вважаю привабливими жінок з дуже коротким волоссям.
Коли бачу жінок з дуже коротким волоссям, я подумки не роздягаю їх.
Я домислюю волосся.
Давно настав час для перерви.
А ви знаєте, що є такий сайт,
де зібрано всі голі сцени з «Гри престолів»?
А я знаю.
Ми так добре провели день. А ти як провів?
У нас проблема.
Ти залишила порожнечу, яку я не зміг заповнити.
Та ну. Вони тебе люблять.
Бо коли ти поряд, я здаюся смішним.
А коли ти йдеш, він починає мене атакувати
почуттями й лампами й почуттями до ламп, і я не знаю…
І, чесно, я не знав, що казати.
Ну… У нього ніколи не було сім'ї.
Тож він постійно створює її навколо себе.
Для Тайлера та квітка – не просто квітка.
Це квітка-малюк,
а ці квітки – його мама й сестра, які його дуже люблять.
Лампа – член його сім'ї.
Саме так.
-Обережно. -Знаю.
Він ще не може висловити почуття, тож це маєш зробити ти.
Маєш відчути світ так, як відчуває його він.
-Ясно? Тоді ти його зрозумієш. -Ясно.
Так. Ясно.
Спробую.
-Якось спробую. -Добре.
А як ти здогадалася про воду?
Про яку воду?
Як ти завжди знаєш, що вони хочуть пити?
-Я не знаю. -Знаєш.
Не знаю.
-Не хочу. -Бачиш? Я не знаю.
Підходьте ближче.
Ну що ж, зайчики, граємо в «Захопи прапор».
У нас тут десять сімейних команд.
Усі ви візьмете по прапору й десь його заховаєте.
Підходьте, беріть прапори.
О, вибачте. Ми червоні.
Я взяла червоний.
Ви мусите спробувати захопити прапор іншої команди.
Та якщо вас піймають на території іншої команди –
відправлять в тюрму.
Не бійтеся. Там є чіпси й соуси.
Летіть, мої пташенята, ховайте прапори там, де інші не знайдуть!
Але я маю знати, де вони. Повернете всі до вечора.
-Ти почув правила? -Помчали!
Хочу в неї виграти.
Хочу, але старатимуся.
Ніхто не веде рахунок. Ми просто розважаємося.
-І що, що вони перші намет встановили. -Ходімо.
Ще 400 переглядів «Банкіра під прикриттям».
Я відправив тобі посилання.
Що це?
Це мій блог інсайдера банківської галузі.
Я придумав, як обійти…
гетеросексуальних білих цис-чоловіків – вартових книговидання.
Це заклик до всіх у країні стати до зброї,
на який мене надихнула Солвіґ Анспак,
яка, на мою думку, має бути така ж популярна,
як Ганс-Юрґен Зіберберґ.
Не хвилюйся. Так і є.
Так приємно мати покликання.
Що?
Я ненавиджу свою роботу, Скотте.
Ненавиджу сильно й безперервно.
Я й гадки не мав.
Що…
Що саме ти ненавидиш?
Дітей.
Ясно.
Це значна частина.
Терпіти їх більше не можу.
Ці маленькі личка,
крихітні мізки й крихітні ручки.
І те, що їм треба 45 хвилин, щоб з'їсти два шматочки яблука.
Займаєшся ними цілий день…
І що – ніхто не спитає мене, як у мене справи?
Я віддала їм найкращі роки життя,
а вони забудуть, як мене звати.
А ще вони забирають мої речі.
Знаєш, скільки цілих клей-олівців залишилося в кінці семестру?
Відповідь тебе шокувала б.
Я весь час думаю про їхнє майбутнє.
А хто подумає про моє?
Чия це робота – думати про це?
Так! Ще один лайк.
Вибач.
А що таке клей-олівець?
Принцесо, хочеш води?
Такі пишні.
Зачекайте.
-Хтось на нашій території. -Ховайтеся, швидко!
О, боже. Дякую, милий.
Поглянь на це.
-Я люблю тебе, мамусю. -І я тебе.
Хочу їх перемогти.
Не хочу просто розслабитися. Не хочу веселитися.
Хочу сприймати все серйозно. Знову бути собою.
І я хочу, щоб ти була собою.
Умираю зі спраги.
Давайте переможемо.
Ніккі, ти така сексуальна.
-Три, два, один. Уперед! -Біжимо!
Вибач. Вибач.
Усе добре. Нічого страшного.
Давай!
Біжимо! Швидше!
Ми переможемо. Переможемо!
-Стійте! -Що?
А де Адам?
Що робити?
Повертаємося. Ми нікого не кидаємо.
Він – член сім'ї. Ходімо.
Не розумію. Чому його тут нема?
Адаме.
Швидко, сюди.
-Біжимо! -Стійте!
-Зупиніться! -Стійте!
-Добре. -Ну.
Адам!
Так. Йому трохи перепало.
Ось вони.
ТЮРМА
Ідіть сідайте.
О, боже.
ЗНУДИЛО ВІД САНДВІЧА – ДЯКУЮ
А МЕНЕ НЕ ЗНУДИЛО
-Сексуально, так? -Ні.
-Ні? -Ні.
Неправда.
-Це моя автозасмага? Джейсе. -Не знаю.
-Не знаю. Знайшов у тебе в сумці. -Вона дорога. Чорт.
Не можна сюди переїжджати.
Це міські діти.
Ми гуляли сосновим лісом, Принцеса спитала,
чому там пахне гелем для душу.
Знаєш, це твій дар – не хвилюватися.
-Не знаю. -Ні, це справді чудово.
Тато вже дав грошей?
Ні. Але він…
Сказав, що скоро дасть.
І що…
Так.
Мені вдалося, так? Трохи побути тобою.
Тому, що я був тобою. Бо хтось має бути тобою.
Будь-який дурень може бути смішним.
Але в серйозній ситуації
вони звернуться до тебе по таке, чого я їм не можу дати.
Принцесо, хочеш добавки?
Вона це навмисно робить, Ніккі.
Вона просто перевіряє тебе,
хоче побачити, чи ти здасися.
І якщо ти здасися,
вона хоче про це дізнатися що скоріше.
Так.
-Хто тут книжки читає? -Та ну тебе.
Ні. Я просто поговорив з Розою.
Вона сказала, що так само поводилася з вітчимом.
Бачиш? Її таки покинув тато. Я знала.
Привіт.
Я просто кажу, що вона навмисно ускладнює тобі життя.
Вона не ту обрала,
якщо думає, що я здамся лише тому, що мені важко.
Бо вона не знає,
що мені важко все.
Зрештою вона тебе полюбить.
А якщо вона така, як я,
вона й не помітить, як це станеться.
НАПИШІТЬ СУМУ, ЯКУ ХОЧЕТЕ ПОЖЕРТВУВАТИ.
ФОНД ПІДТРИМКИ ДІТЕЙ
ПОЖЕРТВУВАТИ 100 ФУНТІВ
ПОЖЕРТВУВАТИ 10 ФУНТІВ
ІНСВЕСТИЦІЇ
ВАГІТНА
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко