Як це він уболіває за «Арсенал»
-Я вболіваю за «Тоттенгем»! -Так.
Я зрозуміла складну природу цієї проблеми.
Чому він не сказав?
Тому що… Він любить догоджати.
Думав, що ти засмутишся.
А ти ж не засмутишся, бо це лише футбол.
Байдуже, кого він любить.
У нього має бути щось спільне з іншими дітьми.
-Джейсоне! -Це важливо, Ніккі.
Колись тато брав мене на «Тоттенгем»,
його брав дід, а я хотів брати Тайлера.
А тепер доведеться тусуватися з фанами «Арсеналу».
-Розумію. Це дуже… -Добре.
-Вибач. Я спробувала, але… -Гаразд.
Мені справді байдуже. І це ж я. Я переживаю…
-за всіх. -Хто це? Що сталося?
-Це Джен. -Ти її вже звільнила?
Ні! І якщо не звільню до кінця тижня, це зробить Террі.
Але не страшно, бо в мене є новий план.
-Справді? Розкажи. -Так, є. Слухай.
Я запрошу її сьогодні на каву
й навію ідею звільнитися,
переконавши її,
що ця робота не дає їй розвиватися.
Ясно. На тобі всі їздять.
Ні! Не їздять!
Хіба просто зараз ти не робиш домашку Принцеси?
Чуєш,
не дозволяй їй з подружками помикати сьогодні тобою.
Тобі легко бути з нею сильним, бо в неї не було тата.
-Вона тебе ні з ким не порівнює. -Знаю.
Тату! Можна мені «Cheerios»?
Так. Але цього разу їж з миски!
Добре.
Джейсе, вона вперше назвала тебе татом?
Так.
Ніккі.
Уже називала минулого тижня.
Але це лише тому, що я з нею більше часу.
Це не змагання.
Тільки не панікуй
і не купуй дороге, щоб завоювати її любов,
чи, не знаю, не дозволяй їй робити тату,
яке вона так хоче.
Їй дев'ять років. Де їй зроблять тату?
Це Кемден. Тут і в собак бувають тату.
-Чуєш… -Що?
У нас є кілька хвилин.
Ні! Вони вже встали. А якщо зайдуть?
Не зайдуть.
У всиновленні найкраще те,
що, можливо, у твоїх батьків не було сексу.
Не позбавляймо їх цієї омани.
КЕМДЕН-ЛОК
Cтворити сім'ю
ПРОДАЄТЬСЯ КВАРТИРА НА ДРУГОМУ ПОВЕРСІ
Що ви робите?
Робимо заміри для нового килима. Щоб краще продавалося.
-Це для тих, хто дивиться квартиру. -Тихіше, будь ласка.
Джейсе, вони чепурять квартиру, щоб дорожче її нам продати.
Ти ж зробив пропозицію?
Ще ні.
-Джейсе. -Ти ж знаєш мого тата.
Заповнити документи для нього – жах. Навіть паркувальний талон.
Він і досі підсовує під двірник п'ятірку.
-Я подзвоню йому. Усе буде добре. -Гаразд.
З інтернату прислали решту речей Тайлера.
Там є фотографії. Треба їх розставити.
Джейсе, здається, це дуже добрий знак.
Суд буде через кілька тижнів.
Вони не присилали б речі, якби не думали…
Вони просто прислали його речі. Та й усе.
-Зрозуміла? -Ну, добре.
-побігла на зустріч із Джен. -Біжи.
-Бувай. -Не будь слабкою.
Що? Джейсе, чому це погано?
Може, проблема в людях, які користуються слабкістю інших.
Дзвони татові.
Уже дзвоню.
А ще він хоче, щоб ви поставили на кухні оце.
Каже, так буде гарніше.
Що ще нам зробити,
щоб він швидше продав цю квартиру?
Прибрати батарейки з фруктової вази?
Ясно.
Тут класно.
Мені більше подобаємося ми класні, ніж ми на роботі.
Так.
То як справи на роботі?
Взагалі, дуже добре.
Чудово.
Просто для забави: розкажеш, які твої сильні сторони?
Типу, шукаєш роботу.
Мені пасують будь-які види капелюхів.
-Дякую. -Дякую.
Схоже, воно дороге.
Може, я з'їм лише верх?
Ні, ні. Я пригощаю. Їж.
Людина, яка заснувала цю мережу, тепер має вісім кафе.
-Не може бути! -Так.
Знаєш, що вона назвала
найголовнішим у започаткуванні цього бізнесу?
Торти.
Звісно. А до того?
-Стільці? -Ні.
Бачення.
Ти мусиш подумки побачити життя, якого прагнеш.
Джен, це може бути абсолютно будь-що, що ти хочеш.
Навіть якщо тепер ти живеш трохи по-іншому.
Хіба це не надихає?
Я знаю, чого ти добиваєшся й дуже тобі вдячна.
Але я не хочу підвищення. Я щаслива на своєму місці.
Щасливіша, ніж будь-коли.
І батьки мною дуже пишаються.
Мене нарешті знову включили в сімейну розсилку.
А один мій кузен думав, що я померла.
Чудово. Чудово.
Привіт.
Післяпологові подарунки.
Новий щоденник.
І я купив нам «Оду західному вітрові» Шеллі.
Бо, гадаю, ми… будемо так само щасливі, як Шеллі.
А ще – знаю, поки трохи зарано – але ж…
Годі, Скотте.
Послухай.
Що?
Якщо ти справді хочеш мені допомогти,
-Так. -…я скажу, що мені потрібно.
Кажи.
Будь менш… сучасним.
Ясно.
Мені треба, щоб ти відремонтував кран, а не розчулено зітхав над щоденником.
Треба вітаміни для вагітних і теплоізоляція стіни,
а не сльози на унітазі,
бо ти раптом відчув, як усе у світі пов'язане.
Ти не можеш плакати більше, ніж дитина.
Ну, це…
Ти знаєш, що я не альфа-самець. І знала, коли робила мені пропозицію.
Мені не подобається все це «обіймемося, я з тобою».
Я сама дуже добре справляюся.
І не треба тримати мене за руку й гладити по голові на УЗД.
Принеси мені кави й сиди в кімнаті очікування,
час від часу визираючи з-за газети. Як у вікторіанські часи.
Бо, чесно, мені іноді здається, що ти знепритомнієш.
Симпатично, правда? Як гадаєш?
-Ні. -Жахливо, так?
Можна мені це?
Який гарний.
Він дорогий.
Але він мені дуже подобається.
Розумію, що подобається, але…
Будь ласка.
Ні, Принцесо, ми цього не купимо.
Було весело, правда? Куди тепер, дівчата?
-Морозиво «Гензель і Ґретель»! -Морозиво!
О, ні, чи не рано пробувати новинки у світі морозива?
Візьму стілець.
А ти можеш сісти отам?
-Де? Там? -Ні.
Аж отам.
Так.
Але ж це інший ресторан, так?
Добре.
Аякже.
Гей, я ж просив не брати сьогодні Адама. Неслух.
Що ж, будь з ним обережний.
Ми ж не хочемо, щоб хтось перечепився через провід? Ні.
Ну, заходь.
О 12:30 ТРАНСЛЯЦІЯ МАТЧУ «АРСЕНАЛ» – «ТОТТЕНГЕМ»!
Вибачте. Я пильную тих дітей.
Вітаю. Ви тут їсте?
Так, сонечко.
Їжу з цього кафе? Бо тут місця лише для клієнтів.
Мені видалили ліву грудь через рак. Я їстиму, де захочу.
Не кривися, ти, веганский салат. Я тобі не польський будівельник.
Ходімо, хлопці. Вибачте.
Моя родина дружила з серйозними бандитами. Я сама обираю, де сидіти.
-Я Бев. -Ніккі.
-Милі дівчата. -Ага.
Котра з них ваша?
Насправді – жодна.
Це довга історія, Бев.
Дякую, що прийшов, друже.
Побачив сигнал тривоги і примчав. Але побуду тільки перший тайм.
Це так неправильно. Дуже неправильно.
Мені тут не місце. І вони це знають. Знають, що я не свій.
Я так почуваюся в церкві.
Перетягни його на бік «Спурс».
Пробував. Запізно. Він уже сформувався.
І хай краще буде фаном «Арсеналу»,
ніж перебіжчиком.
Це наче… зрадити дружині.
Вибач. Не хотів образити.
Нічого. Я був неадекватний.
Мені так подобається, як ти це кажеш…
Наче оголошуєш себе банкротом і твої борги просто списують.
-Послухай. Я знаю, що я погана людина. -Так.
-Але це через те, що зі мною сталося. -А що сталося?
Нічого.
Зі мною ніколи не ставалося нічого поганого.
О, боже. Мені так жаль. Ти мав попередити.
І коли це ніщо сталося?
Брак поганого в житті згубний для людини.
-Я ходив на зустріч «АА». -І що?
Там у всіх були причини, чому вони припустилися помилок. А в мене не було.
Я просто мудак.
Можеш заперечувати.
-Ні. Продовжуй. -От бачиш.
Отже… Я заснував оце.
АНОНІМНІ МУДАКИ
-АМ. -«Анонімні Мудаки».
Я створив безпечний простір, де мудаки можуть збиратися й змінюватися.
-Ясно. -Знаєш,
я не заслуговую на те хороше, що маю,
тож я хочу його заслужити.
Учора я думав запросити біженця жити в гостьовій кімнаті.
На вряд чи це справді сталося б:
кухня маленька, треба заповнити купу документів.
-Але, кажу тобі… -Ага.
…я зміню людей.
Людина, яку ти бачиш сьогодні, завтра може змінитися.
Ти заснував секту?
-Час покаже, друже. -Ляказет!
Чорт.
Ми виступимо в суді
й маємо надію, що нам дадуть повну опіку.
Але поки що хтозна, яке рішення прийме суддя.
Не знаєте?
Не думаю, що зараз у нас з Принцесою такі стосунки,
яких ми очікували.
Я почуваюся, як чужа людина в її житті.
Може, тому мені важко бути з нею строгою.
Я так сильно хочу їй сподобатися.
У моєї дочки такі ж проблеми.
І скажу вам: дітей можна виховувати лише в строгості.
Так. Ваша правда.
-Сім'я – найголовніше. -Так.
Якби хтось хотів відібрати мою…
Я б його вбила.
Буквально вбила б.
-Вибачте, я стежу… -Стеж, люба.
Якби я хотіла вкрасти дитину, зробила б це тут.
Ага.
Вибачте, я мушу…
-Алло. -Алло.
Ти тільки не панікуй. З ним усе добре.
Джейсе, що сталося?
Він упав і вдарився головою,
і я привіз його в лікарню про всяк випадок.
У лікарню?
Так, він… З ним усе добре.
У таксі його більше цікавив футбол.
Так, дружок?
Джейсе, а чому ти взяв таксі?
Бо я випив.
Ти пив?
Джейсе, а що як повідомлять соцслужбу?
Ми лише на хвилинку. Ніхто нікого не повідомлятиме.
Мушу закінчувати, мала.
Ні…
Чорт забирай.
-Усе добре? -Так. Просто…
Мушу бігти. Усе прекрасно.
-Приємно познайомитися, Бев. -Навзаєм.
І будь сильною.
Дітям у житті потрібна сильна жінка.
Так.
Принцесо, нам треба йти. У твого братика маленька аварія.
ШВИДКА
Так. Тут маленький синець.
Він перечепився через Адама.
Це його… лампа.
-Ясно. Наче все добре. -Так?
Але почекайте півгодини, щоб ми переконалися.
-То нам тут почекати? -Так.
Ясно. Чудово. Дякую, лікарю.
А(НОНІМНІ) М(УДАКИ)
З ПІДТРИМКОЮ І ЗУСИЛЛЯМИ ЗМІНИ МОЖЛИВІ
Вітаю. З поверненням. Заходьте.
Прошу, прошу. Сідайте.
Вітаю вас на зустрічі АМ.
Поки ми не почали, зауважу, що я знову єдиний,
хто приніс печиво.
Я був не проти приносити його на перші зібрання,
але тут, схоже, всі люблять шару.
Не забуваймо, навіщо ми збираємося.
КРОК 1. НЕ БУДЬ МУДАКОМ
Бачу, в нас новий член.
Може, назветеся?
Добре…
Я Лоренс. І я мудак.
Тут ми маємо привітати нового члена.
Ми ж говорили про це минулого тижня.
-Вітаємо, Лоренсе. -Привіт.
-Вітаємо. -Привіт.
КЕМДЕН-МАРКЕТ
У тебе рюкзак розстібнутий.
Звідки це в тебе?
Принцесо, звідки це?
Ясно. Повертаємося.
-Ні! -Не сперечайся.
Благаю.
«ГИРЛО FM» ПРЯМИЙ ЕФІР
Це їхній останній шанс.
І «Спурс» намагаються вийти на нічию.
Шукає Даєра. Ось він. Моура теж біля воріт.
Так. Лукас Моура забиває.
«Тоттенгем» вирівнює рахунок. Один-один.
Усе гаразд, малий? Це ж лише футбол.
«Тоттенгем» – 1, «Арсенал» – 1.
І я не витримав.
Я встав, притис його до стіни
й крикнув йому в обличчя: «По-твоєму це "Admiral's Club"»?
Тож я подумав, що піду волонтером роздавати суп бідним.
Це ж добра справа.
До того ж бідні не вередливі.
Це сміливий вчинок.
Олівіє, ви хочете щось сказати?
Це поганий «Admiral's Club». Я б теж штовхнула офіціанта.
І чого ми цим досягнемо?
Зрештою «Admiral's Club» стане краще. Чим ми тут займаємося?
Намагаємося стати кращими людьми.
Навіщо? Ми ж уже найкращі.
-Ми не волонтери, що роздають суп. Ми… -Я адвокатка.
-А ви? -Дрібний технічний стартап.
Ми тільки почали, але через рік ми зароблятимемо гроші.
Гендиректор.
-Я хірург. -А ви?
Директор власної компанії спорттоварів.
От бачите. Мудаки правлять світом.
Бо ним правити важко,
і тільки нам це під силу.
Так, але це не дає нам права погано поводитися.
-Ми живемо в суспільстві. -Кого хвилює суспільство?
У мурах он чудове суспільство.
Та для спілкування вони блюють одне одному в рота.
Якби в мурах було еґо, вони б уже мали смартфони.
Ну, це лише припущення.
Людство прогресує, коли мудаки поводяться, як мудаки.
Якого прогресу досягло людство, коли я зрадив дружині?
Ви самі досягли прогресу. Певно, ви були нещасливі.
-Ні. Це зараз я нещасливий. -Тому що ви зараз тут.
Вибачте,
я спробувала, але не можу.
Я кидаю роботу в «Oxfam».
Вона не принесла мені щастя, як ви обіцяли.
Не можна тікати від своєї справжньої природи,
наче це обов'язок присяжного, чи велосипедист, якого ви зачепили.
Олівіє, вибачте, але прошу вас повернути двотижневий жетон.
Ну й чудово. Я все одно хотіла піти.
МУДАК
Вам усім слід піти.
Джонатане, Леонарде. Не йдіть.
Народ, ну чого ви?
Ден, у тебе ж так добре виходило.
Чуєте?
Лоренсе.
Трохи холодний. Але так легше проходять УЗ-хвилі
і картинка чіткіша.
Ми будемо використовувати цей датчик. Це круглий датчик…
Послухайте…
Ванессо, мені можна повідомляти лише найважливіше.
Добре.
Намагаюся побачити серцебиття.
-Іноді не одразу вдається. -Ясно.
Нанесу більше гелю.
Іноді люди плутають дати
й думають, що в них більший термін, ніж є насправді. Може, це тому.
-Коли у вас були місячні? -Ні, строк…
Я точно знаю строк.
Добре.
Знаєте, я зараз вийду, приведу колегу.
-Добре. -Я швидко.
Ванессо.
Можна вас дещо попросити?
КЕЙТ – НАША БЛИСКУЧА ГЕРЦОГИНЯ
СЛЬОЗИ ЧЕРЕЗ ТЕ, ЩО ПІШОВ РІЧАРД
ПОВНЕ ЗІБРАННЯ ВІРШІВ ДЖОНА КІТСА
Скотте.
Я повернуся через дві хвилини.
Усе добре.
Я з тобою. З вами обома. Добре?
-Усе гаразд? -Так.
Усе добре. Наглядайте за ним.
Прекрасно.
Ну що ж, ходімо.
Молодець.
Сака на місці. Де ж Ляказет?
Так! Ми виграли! Тату! Виграли!
«Арсенал» виграє в останню мить.
Ми любимо тебе, «Арсенал» Любимо
Заспівай зі мною, тату.
Ми любимо тебе, «Арсенал», любимо
Ми любимо тебе, «Арсенал» Любимо
Ми любимо тебе, «Арсенал», любимо О, ми любимо тебе, «Арсенал»
Ми любимо тебе, «Арсенал», любимо
Ось воно.
Просто хтось тут тихенько сидить.
Насолоджуйтеся.
Принцесо.
Ні, Принцесо.
Принцесо.
Впусти мене, Принцесо.
-Ні. -Я мушу бути строгою.
Нащо?
Не знаю. Просто так всі кажуть.
Тож я думаю, це правда.
-Виходь. -Ні.
О, вибачте.
-Агов. -Іди геть.
-Принцесо. -Іди геть.
Просто зізнайся, чому ти його взяла.
Вибачте, якісь проблеми?
Так. Ці стіни занадто високі.
Прошу, не зазирайте через них.
Це особиста справа. Дякую.
-Я маю повноваження на весь відділ. -Та ну!
Вам навіть не можна зупиняти злодіїв, які виходять з магазину.
Щоб вони не постраждали.
Я про це читала. Ви тут просто опудало.
Взагалі, я можу попросити їх зупинитися.
Вибачте, це було грубо.
Вибачте. Вибачте!
Обійдемося без строгості.
Життя й так нелегке.
Вийдеш?
Нащо ти його взяла?
Це родима пляма?
З неї сміялися.
Просто ти трошки інакша, от і все.
Я не хочу бути інакшою.
Я розумію.
Розумію.
У юності хочеться приховувати те,
що відрізняє тебе від інших.
Коли дорослішаєш,
люди люблять тебе саме за цю відмінність.
Ти не хочеш відрізнятися?
Ні? Я знаю, що ми зробимо.
ТАТУ І ПІРСИНҐ
Глянемо на твою.
Ти здуріла.
Я завжди хотіла тату.
Я тепер така неформалка.
Але хочу, щоб мене поважали на роботі,
тож на зустрічі з клієнтами надіватиму годинника.
Так. Неформалка.
Знаєш, у нас стався той момент.
Справді?
Ви дивились одна одній в очі?
-Так. -Серйозно?
Ну, вона дивилася в дзеркало. Але я бачила, Джейсе.
Треба ж розпакувати його речі.
Джейсе, дивися.
Ага.
-Поставлю їх. -Зачекай.
-Даси мені? -Так.
МАЙБУТНЯ МАМА
РЕМОНТ ПРОТІКАННЯ КРАНА
Відкрутіть цю гайку…
ПРОЩАЛЬНА ВЕЧІРКА ОЛІВІЇ
Бев!
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко