-Точно вона? -Так.
-Наскільки ти впевнена? -На 95 відсотків.
Упізнаєш її, якщо ще раз побачиш?
Так. Ось вона.
-Ти ж знаєш, що я скажу? -Що?
-Роберт Д… -Ні. Та ну.
-У«Tesco's» був не Роберт Дауні. -Чому?
Чого йому там бути? У нього для цього є помічники.
Ні. Роберт не такий.
Він такий… як ми з тобою.
Може, вона якась родичка.
Може, за нами стежать?
Навіть якщо це вона…
це може бути просто збіг.
-Це не збіг. -Гаразд. От скажи мені:
ти підсіла до неї, чи вона – до тебе?
Вона підсіла до мене.
Це точно. І вона бачила Принцесу,
але не сказала, що знайома з нею.
О боже.
А ще вона говорила про сім'ю,
про те, що треба за неї боротися.
Може, вона хотіла мене налякати.
Вона сказала…
«Моя сім'я дружить з бандитами».
Вона теж так звучала,
чи ти говориш таким голосом, щоб здавалося страшніше?
Бандитами, Джейсе.
-Відійди від вікна. -Ніккі, що це за дурниці?
Це так розмовляють жителі Іст-Енду.
Типу, чувак, сім'я, бандити, чувак, «Parklife», чувак.
-Це не все. -Що?
Я, здається, довірилася їй
-і дещо розповіла. -Що розповіла?
Що ми з Принцесою не дуже ладнали.
Чорт. Ти можеш не розповідати все про себе першим стрічним?
-Я не розповідаю! -Ага.
Недавно листоноша питала, чи в мене зійшов висип.
А ще вона чула нашу розмову, коли ти віз Тайлера в лікарню.
Джейсе, о-о, ні. Вибач. Але я ж не знала!
-Що як вона небезпечна? -Вона не небезпечна.
Джейсе.
Вона не небезпечна, Ніккі. Повір мені.
-Добре. -Добре?
КАМДЕН-ЛОК
Cтворити сім'ю
Їхня бабуся? Як вона нас знайшла?
Нам потрібний захист?
Нам призначать охоронців?
Це міськрада.
Я навіть чайник з дому приніс.
Грошей на охоронців нема.
Але ж, Ноа, я не знала, що нас переслідуватимуть.
Згадаємо це в буклеті про усиновлення.
Нам казали, що вони не можуть з нами зв'язатися.
-Так. -Вона їхня бабуся.
Люди бувають винахідливі.
До суду лише кілька тижнів.
Я з нею поговорю.
Вона теж хоче опіку над дітьми?
Ну, вона знає, що не отримає її через свій вік.
І вона не намагалася з ними говорити.
То… що тепер?
Мені здається, що її цікавите саме ви.
Не чула про «Faraday Books».
Ти впевнений, що вони існують?
Так. Я вивчив їхній сайт.
Лише високоякісні шрифти.
Якось дуже швидко все сталося.
Прочитали блог і вирішили його опублікувати.
У наш час видавництва дуже проворні.
Дуже швидко реагують.
Інтернет. Ось де весь талант.
Якби Гемінґвей писав тепер, він вів би блог.
-То, може, просто вестимеш свій далі? -Авжеж ні. Навіщо?
Вони видають багатьох висококласних авторів.
О, ця комедійна акторка.
З програми, яку я ненавиджу.
А цей тип – з реаліті-шоу.
Це не висококласні автори, Скотте.
Це низький клас. Нижче нема. Саме дно.
Прошу тебе бути трохи позитивнішою.
О, вибач.
Просто…
Людина всередині мене потребуватиме 2 000 калорій на день до 2040 року,
тож «слухай серця, йди за мрією й лети на чарівних крилах» – не мій настрій.
Але я в тебе вірю.
Справді?
Це добре, тому що…
в мене є новина…
Я звільняюся.
-Що… -Так.
Думаю, зараз найкращий для цього час.
І, якщо чогось дуже прагнеш, усе йде добре.
Навіть якщо ти не впевнений, що все вийде.
От ми з тобою, наприклад.
Ну, гаразд. Піду посплю.
Вагітність – це жахливо.
-Я забула про гарячу ванну. -Що?
Так. Я приймаю ванну, а не душ.
Я ж не американка й не брудний собака.
Мене весь час опікують.
-Це ж приємно. -Я підніму.
Ні.
-От бачиш? -Так.
Може, не будемо тут затримуватися?
Чому?
Тут…
Та нічого. Просто…
О боже.
О боже. Це вона.
Що?
Хто?
Ніккі.
Гей.
Боже. Вибачте.
Вибачте, я думала, ви – інша людина.
Вибачте.
Привіт, малий.
Можна, я подивлюся?
Тайлере, дай я подивлюся.
Дякую.
Ця піжама трохи на тебе велика, правда?
Знаєш, мабуть, час з ним розстатися.
-Чому? -Бо він небезпечний.
Через нього ти вже раз потрапив у лікарню.
А ще, думаю…
важливо вміти розставатися з речами.
Бо він лише… річ.
А речі то є, то їх нема.
Це за людей треба триматися.
А тепер в тебе є ми. Тобі більше не потрібний Адам.
Іди сюди. Ти молодець.
Вибачте, але це очевидний випадок помилкового упізнання.
Ви розумієте, що у вас у руках товар?
Я все ж таки не просто опудало.
-Вона якось назвала мене опудалом. -Що?
Що ви робите? Що відбувається?
Знаєте, вона вагітна.
Ви позбавляєте волі вагітну жінку.
Не можна їх нервувати. Вони дуже нервуються.
Усе добре.
Я не дельфін у дельфінарії.
-Хочете сісти? -Ні. Не хочу.
Я бачу стілець. Захотіла б – сіла.
-Що мене зупинило б? -Так…
А ви чекайте тут.
Ну, я, мабуть, піду.
Прошу?
Серйозно? Ти покинеш мене тут?
-Ти не пропадеш. -Карен, сядь.
Може, годі казати мені сісти?
Ну, стій. Але ти нікуди не підеш.
Боже…
Що?
Вони хочуть організувати нашу з Бев зустріч. А я їй не довіряю.
Я приніс вам води.
Я що, просила води?
Ні. Ви не… Не просили.
-Я зараз повернуся. -Добре.
Ставляться, як до інваліда.
Я й досі стрункіша, ніж більшість невагітних.
Карен, та заспокойся вже.
-Що з тобою сталося? -Ти! Ти доводиш мене до сказу.
-Що… -Ти хоч розумієш, як тобі пощастило?
У тебе буде дитина, й тобі для цього не треба нічого робити.
Заповнювати анкети, оціночні форми, тікати від бабусь-переслідувачок.
Тобі треба просто бути живою.
Про решту подбає природа.
А ти хоч з ліжка не вилазь наступні дев'ять місяців.
Але під час пологів…
Ти так само лежиш у ліжку!
Це важко.
Тобі безкоштовно вколють наркотики, щоб було неважко.
А мої проблеми наркотики вирішать? Ні.
Ну, на деякий час.
Та коли я отямлюся, проблеми не зникнуть,
на відміну від твоїх, які з тебе витягне група спеціалістів,
і які перетворяться на безкінечне щастя.
А ти будеш під кайфом!
-Поліція вже їде. -Поліція?
Гаразд.
Можна, я дещо вам поясню?
Не можна, щоб мене зараз заарештували.
Невже? Чого ж ви зразу не сказали?
Чесно вам кажу.
Не думала, що вам не байдуже.
А, ясно. Це сарказм.
Карен!
Карен! Усе гаразд?
Ні! Не гаразд. Мені спекотно.
І я не знаю, це в мене жар, чи в кімнаті жарко.
Треба, щоб були таблички про спеку.
Мені так важко.
І дуже страшно.
Через поліцію?
Ні! Не через поліцію!
Мені 39 років і я стара породілля.
Чому так?
Я ж ще не виплатила кредит на навчання.
Знаєте, я поцікавилася:
у 39 років Раян Ріґґз ще грав у Прем'єр-лізі.
Так. Йому довелося перейти в півзахист, але грав він добре.
Так! Він грав добре.
Так.
Знаєте, я починаю сильно нервуватися,
тож хочу негайно піти додому разом з сестрою.
Так. Аякже.
Добре.
Як ти?
Усе добре. Це була гра.
Це була хороша гра.
Так.
Прогуляємося й поговоримо?
Залюбки.
КЕМДЕН-ТАУН
ПРОДАЄТЬСЯ КВАРТИРА НА ДРУГОМУ ПОВЕРСІ
Не дивися так на мене.
ДЖЕЙСОН – ПОДЗВОНИ МЕНІ. ТРЕБА ПОГОВОРИТИ ПРО ГРОШІ
Вітаю.
Ви Джанет Форрестер?
Зізнаюся, ви –
одна з найкращих чотирьох… ні, з восьми прочитаних мною радикальних феміністок.
Правда.
У книжці «Сука, коханка, дитина, мати» чудово описано, як ми контролюємо
вагітних й ставимося до них зверхньо.
Я наполягаю, щоб її прочитала моя вагітна дружина.
Так. Ми неточно описуємо материнство.
Вибілений пересвітлений симулякр
ідеальних дітей на білосніжній постелі, який просувають «духовні» мами.
Правда в тім, що у вашому житті от-от вибухне бомба.
Бачу, ви познайомилися.
Стережіться його.
Найкраща сатирична пародія, яку я читав за рік.
Ходімо?
-Бувайте. -Чао.
Бувайте.
Ого.
Вона доволі мила, але така палка, боже мій.
Постійно виступає:
«Наше поневолення – історія, яку ми самі собі розповідаємо».
А де ж легка, невимушена розмова?
Спитай, як я провів вихідні.
-Розумієте? -Так.
А чого ви сказали «пародія»?
Зайдемо?
А ось і наш офіс.
АПЛОДИСМЕНТИ ІДЕЇ
ПІДПРАВТЕ МЕНІ НОСА ПЛАСТИЧНА ХІРУРГІЯ І Я
Отже…
-Я у комедійному відділі? -Так.
Скоро зайде Майя, поговоримо про маркетинг.
Але спочатку скажіть: ви раді?
Дуже.
То що ви казали про «сатиричну пародію»?
Ага. Саме так я й сказав. Цей ваш персонаж – чисте золото.
Коли ви кажете «персонаж»…
Ви майстерно висміяли певний тип…
сміховинного чоловіка 21 століття, орієнтованого на показні досягнення.
Він плачеться, що гроші – зло, бо вони в нього завжди були.
Вичитує інших за системний расизм,
а в самого улюблений репер – Емінем.
Він ходить зі своїми книжками напоказ, щоб усі знали, що він читає,
й підкреслює уривки тексту олівчиком ручної роботи.
Ми всі знаємо таких пришелепуватих.
Тук-тук.
Скотте, уже бачили макет обкладинки?
Думаю, ми вгадали з назвою.
СКОТТ ФІЛБЕРТ – «ОЦЕ ТАК БАНКІР» МИ ЛЮБИМО ЙОГО НЕНАВИДІТИ
Так.
Так. Добре.
Коли пишеш туалетне чтиво, не можна бути делікатним.
Не можна церемонитися.
Я думала, що на пробній презентації
Скотт сам озвучить свого персонажа.
-Класно придумала. -Вибачте.
Ви все кажете «персонаж», а я просто…
Ця книжка – не жарт.
-Це серйозна соціальна критика. -Ага.
Як промова Мартіна Лютера «59 тез»
під час маршу з Сельми.
Це Боб Ділан без губної гармоніки.
Геніально. Отак і виступайте.
-Так -Ні, я не виступатиму…
Це не жарт.
Але ж на початку книжки список підготовчої літератури.
Авжеж.
А четверта глава – суцільна критика Алена де Боттона.
І це ще я себе стримував. Клянуся.
-Я не… -То це ви?
Так!
Це я.
Що ж…
Поздоровляю.
Книжка смішна. Опублікуємо, хай їй грець.
Ні, вибачте.
Я не зневажу так свою роботу.
ЦЕ НЕ Я ЦЕ ТИ
ПОРАДИ ВІД УТІКАЧА З ПОБАЧЕНЬ
Ясно. Подумайте, що ви вирішите.
Так. Подумаю.
Просто вона так дивиться на мене…
Я відчуваю, як її очі оголюють мою душу.
Але ж у тебе гарна душа, правда?
Тож тобі нема про що хвилюватися. Вона побачить тільки красу.
Як тоді, коли твоя футболка намокла й стала прозора.
-Джейсоне. -Пам'ятаєш?
Джейсе!
Я вважаю, що для переслідувань нема виправдання.
-Ми ж переслідували будівельника. -На чиєму ти боці?
Не знаю. Чесно.
Я лише знаю, що тут не мусить бути боків.
Усе буде добре.
Сподіваюся, ми не залишимося з нею сам на сам.
О боже.
Вітаю.
-Льодяник? -Ні, дякую.
-Так, я візьму. -Джейсе.
Ні, дякую, Бев.
Я поговорив з Бев,
і, думаю, їй просто дуже цікаво, як у дітей справи.
Вона їх давно не бачила.
Ну…
У вас, здається, є фото?
Так.
Ось. Це вони кілька днів тому,
біля нашого будинку.
-Дякую. -Усе добре.
Як у Тайлера справи після нещасного випадку?
У лікарні сказали, що нічого страшного?
Вони… Так, він… Він цілком здоровий.
-Не виніть себе. -Не виню.
Усі іноді випивають.
Погано, коли п'ють забагато.
-Тоді починаються проблеми. -Так. Це…
А як… Принцеса?
У вас уже кращі стосунки?
-Бо я знаю, що було важко. -Усе дуже добре.
Дуже добре.
Добре?
Добре. Так.
Це добре.
Гаразд.
Може, ви розповісте Бев, чим займаються діти?
-Що це, в біса, було? -Ти про що?
Це не справжня вона.
-Вона була зовсім інша. -Та вона наче нічого.
Я можу порівнювати лише з власною матір'ю.
-Вона хотіла, щоб у нас були проблеми. -Що?
Не здивуюся, якщо ті льодяники отруєні.
Не кажи дурниць.
Вона просто хоче зрозуміти, чи ми хороші люди.
-Ні. Я її наскрізь бачу. -Вибачте.
Вибачте.
Це я спекла для дітей…
Хотіла вас попросити передати.
Дякую, Бев.
-Добре. -Дякую.
Це дуже приємно.
Що ж, вибачте.
На все добре.
Приємно.
Зачекай. Мушу відповісти. Це Скотт.
Я просила його подзвонити. До зустрічі після роботи.
У наших дітей є колишні.
Нам просто треба побудувати з ними стосунки.
Навчитися довіри. Добре?
-Добре. Бувай. -Бувай, мала. Я тебе люблю.
Поговорімо про гроші. Що діється?
Зараз у нас 11 000?
Чудово. Отже, разом 23 000?
Ні. Усього 11 000.
-Як це? Я дав тобі дванадцять. -Так.
А тепер є одинадцять.
-Ти втратив тисячу? -Ні, ні.
Потенційно це 12 000.
Просто зараз вони перетворилися на 11 000.
Друже…
інші покупці зробили пропозицію, до якої мені треба дотягнути.
Я дав тобі гроші, щоб ти їх подвоїв, а не втратив.
Рідко вдається подвоїти суму інвестиції.
А як же багатії, які заробляють на ринку?
Як їм вдається?
Думаю, по-перше, вони вкладають більше грошей.
Ну… Можеш відкрити шорт?
Який шорт?
На гроші, які я тобі дав. Швиденько відкрити шорт?
Добре? Відкривай.
Не знаю, як ти розумієш слово «шорт».
То що ж мені робити?
Ми живемо на зарплату однієї людини. Я мушу знайти нам житло.
-Чи хоча б іншу роботу. -Я співчуваю тобі, брате.
Я й сам батько, тож думав…
Поверни мені гроші, добре?
Поверни їх і не кажи нічого Ніккі.
І ти й гадки не маєш, як дорого обходяться діти.
Щодня – щось новеньке. Ти не уявляєш,
як це: коли всі, кого ти любиш, от-от можуть опинитися без їжі.
Привіт.
Вибачте.
Усе гаразд?
Просто втомилася.
Прокинулась о 06:00.
Не хотіла спізнитися.
Ви далеко живете?
За три зупинки.
Так.
Ви, певно, думаєте, що я дурна.
Ні. Авжеж ні.
Це для всіх важко.
Для вас, упевнена, ні.
Схоже, ви дуже успішні молоді люди.
Повірте, ми не бездоганні.
-Ні? -Ні.
У нас теж є проблеми.
Справді?
Так.
Ну?
Я подумав.
Хочу опублікувати книжку. Але за однієї умови.
Я не погоджуюся на умови.
Я згоден.
Алло, тату. Ти в місті?
Мені потрібна допомога.
Викрутку.
Ключ.
Щипці для обтискання проводів.
Обережно.
Як справи?
Ще невідомо.
Ясно.
-Тримай мене в курсі. -Добре.
О, ні. Справді?
-Зламана. -Це точно?
Якби в неї були родичі, вони б уже летіли на похорон.
Обережно.
О, ні. Що це таке?
А оці я спекла раніше.
О, так. Набагато кращі.
-Можна я… -Авжеж. Пригощайтеся.
Дякую.
О боже.
Як смачно.
Так.
Отче небесний…
ми вдячні, що Ти довірив нам Адама.
Він освітив життя нас усіх.
-Амінь. -Чудово. А тепер можна в дім?
Нам треба щось прочитати.
Так.
Зробімо це, поки не повернулися Кіт і Шіла.
-Прочитаєш? -Так.
«Дякуємо, що купили цю лампу "Macmillan".
Перед використанням уважно прочитайте інструкції,
щоб безпечно і…».
Давай глянемо. «З задоволенням».
«…з задоволенням користуватися нею».
-Амінь. -«Лампочка не входить у комплект».
Амінь.
Засипайте його.
-Давайте засипати. -Молодець.
Красиво.
Ходімо, діти. Це все.
Ходімо, мила.
А є їжа?
Як гадаєш? Ми гідно попрощалися?
-О, так. Це прогрес. -Так.
Переломний момент.
Відчиняй двері.
Ходімо.
Алло.
Усе добре?
Так. У мене є хвилинка.
-Ти в нормі? -Так.
Бегонії. Через них сльози течуть.
Алергія.
Так. Добре. Дякую.
Що таке?
Дзвонив Ноа.
І що?
Ти говорив з Бев після того, як ми пішли?
-Так. Ну… Не… -Що ти сказав?
Не пам'ятаю. А що? Що сталося?
Вона поскаржилася на нас.
Каже, нам не можна віддавати дітей.
Це ж не сприймуть серйозно. У неї на нас нічого нема.
Вона сказала, що в нас забирають квартиру, й ми не в змозі її купити.
Це правда?
А ще вона сказала, що ти поставив всі наші гроші, не сказавши мені.
Джейсоне, що ти накоїв?
ПІДПІШІТЬ І СТАНЬТЕ ВОДІЄМ СЬОГОДНІ
ПІДПІШІТЬ, ЩОБ СТАТИ ВОДІЄМ «ШВИДКО-АВТО» СЬОГОДНІ
МАРТІН ДЕВІС ТРЕСКО-СТРІТ, 39 – ПРОПОЗИЦІЮ ПРИЙНЯТО
ЗВІЛЬНІТЬ КВАРТИРУ
ЗА ДВА МІСЯЦІ, 23 СІЧНЯ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко