AŽ BUDEME SVOJI
„Celkově tedy Jasona a Nikki pro Princeznu a Tylera považuji
za nevhodné.“
Tak to bylo něco.
Hele, není to tak zlý…
Jasi, drsný to bylo už na začátku.
- Tohle řekne u soudu? - Jo.
- Nemůžu tomu uvěřit.
- Jo. - Co to znamená?
Znamená to, že přijdeme o děti?
Nemůžeme o ně přijít, nejsou naše. Zatím. Uvidíme, co bude na slyšení.
Nedávno jsem si myslela, že budou naše. Že se vezmeme. Že budeme žít tady v bytě.
- A teď… - Rozhodně se vezmeme.
I kdybychom byli bezdomovci.
Venkovní svatby mám rád, takže…
Měla jsem vizi, chápeš? Že tam jsou i ty děti.
No…
Tak doufejme, že o ně nepřijdeme. Jo?
- Bez dětí to není svatba. - Myslíš Vánoce, ale chápu.
- Dáš si čaj? - Moc ráda.
Víš co?
- Uděláme to. - Jako co?
Vezmeme se.
Cože?
Vezmi si mě.
Tohle už jsme řešili. Řekla jsem ano.
Není to řidičák.
- Nemusíš žádat znovu. - Myslím dnes.
- Co to plácáš? - Pojďme se vzít.
Vezmeme se dnes, dokud ty děti máme.
Proč ne? Pořád mám povolení z doby, kdy jsem tě žádal.
To myslíš vážně?
Hele, chceme, aby tam byli, ne?
Dnes je to možná naposled… Zapomeň na to. Blbnu.
Zapomeň na to. To nic.
Tak jo.
Fakt?
- Jo. Jdeme na to. Chci to. - Jo?
- Jo? Tak jo. - Chci to udělat!
Ale slyšení máme v 15:30.
Jak do 15:30 zařídíme svatbu?
Máme přeci dva pomocníčky, ne?
Jasně. Ne. Rozhodně počkám.
Vstávat! Všichni vstávat!
Lidi, chcete něco podniknout?
- Ne. - Ne.
- Aha. Dobře. - Jo. Chápu.
- Ano. - My se dnes chceme vzít!
Tak jo. To je ono. Bereme. Moc díky.
Super. Hele, mají volno ve 13:30, protože Emily a Paul se rozešli!
- Ano! - Ano!
Tak kdo má co na povel?
- Oblečení! - A jídlo!
Tak jo. Ty řešíš oblečení. Ty řešíš jídlo.
Tak na co čekáme? Jdeme se vzít! Šup, děti. Jdeme si vyčistit zuby.
Oblečení? Ale vždyť to je to hlavní.
Ona to dá.
Fajn. Tvůj táta se s námi sejde.
Fajn. Hele, pokud jde o prsteny, nečekej, že máme peníze nebo čas, abychom…
- Prsteny neřeš. Nejsou důležitý. - Fajn.
A jsme tu!
Jo! Neříkejte, že je na svatbu. Je to pak dražší.
Tak jo. Pojďte dál.
- Zdravím. - Ano.
Nečekaně jdeme na pohřeb.
- To je mi líto. - Jo, potřebujeme rychle nějakou kytici.
- Jistě. - Nemáte něco veselého a zářivého?
- Tak by si to přál. - Jistě.
Ellie? Můžeš té paní ukázat čemeřici?
- Díky. - Ano.
Jste v pořádku?
Jo. Dobrý. Díky moc. Jo, jo. Dobrý.
Prý to bylo rychlé.
Jo. Je to asi hodina…
- A bylo to alespoň poklidné? - Ani ne. Děti ječely.
Vlastně už jsme o tom uvažovali delší dobu.
Bylo fajn konečně stisknout spoušť. Chápete?
Přestaň s ní mluvit.
- Tyhle jsou skvělé. - Jistě.
Dobrá, bude to 45 liber.
Jistě. Nemáte slevy pro pohřby?
Můžu vám je dát za 40?
Tak jo. Super.
Tak jo. Kytici máme.
Tak jo. Plácneme si. Do toho. A jdeme!
Tamhle je. Ahoj!
- Ahoj! - Ahoj.
Díky, Vicu. Když se rozdělíme, bude to jednodušší.
Ti dva mají na starost oblečení a jídlo.
- Ne, jídlo a oblečení! - Ne! Jídlo a oblečení!
Nevím, co děláme, ale asi to uděláme.
- Jdeme. - Jo, vy dva.
- Pa! Pa. - Fajn, tak…
Jasi, před svatbou bych tě neměla vidět.
- Přináší to smůlu. - Co?
- Koukáme na sebe celý den. - Ne, já od devíti mhouřím oči.
Teď mě z toho bolí hlava. Rozdělíme se. Já půjdu najít něco modrýho,
- půjčenýho, novýho a starýho. - V tom pořadí to neznám, ale dobře.
- Postaráš se o pozvánky? - Dělám na tom.
- Otevři oči. - Promiň!
- Ne! - Otevři oči.
Tak za hodinu tady.
- Jo? - Jo. Pa!
Svatba je ve 13:30, slyšení je v 15:30.
Nemám moc času. Stačí cokoli půjčenýho.
Ne, já je najdu.
- Mazel tov. - Jé, díky.
- Spěchám. - Napsal jsem ti báseň.
Prosím, ne. Nekecej, to je něco.
- Že? Ano. - Ano.
Jak se říká, pověsil jsem brk na hřebík. Takže je to má poslední.
Chci, abys ji měla. Doporučení k podávání.
CO JE TO LÁSKA?
Spáruj ji s Vivaldim a sklenkou koňaku. Ne mladším než 2005.
A k přípitkům.
Myslím, že není nic uspokojivějšího než přípitek ze sklenky,
kterou sis sama vyfoukla.
Scotte, říkala jsem, že se zmíním, že chodíš na foukání skla.
Tohle jsi nemusel.
Rozumím.
Fajn.
Mám je.
- Co to má být? - Mé náušnice. Něco půjčeného.
Ty jsou moje. Ukradla jsi je.
- To ne! - Karen, jak dlouho je máš?
Neuvěřitelný.
- Ptala jsem se… - Chci tě za kmotru.
Chtěla jsi jen změnit téma, ale je mi to fuk.
A tu báseň nečti nahlas. Je tam tak pět veršů od Keatse.
Dobře. Tak to může být něco půjčenýho.
Už jen něco novýho.
Něco novýho.
Jo, já to chápu.
Sakra. Vždyť vypadají stejně.
Prsteny mám nejradši. Miluju velký gesta. Ale ty malý mi moc nešly.
Jako nebýt nevěrný?
Pokud chcete utratit víc, máme 18karátové.
Jsou hezké, že? Jo. A taky něco váží.
Fajn… Ne. To je moc.
Jo. Máš pravdu. Prsten jí ani nekupuj.
Dej jí poukaz na knížku a pěnu do koupele. Ona za to stojí.
To jo. Ona za to stojí. Můžu… Můžu ho vzít na splátky?
- Většinu zaplatím hned… - Bohužel.
- …a zbytek za měsíc. - Bohužel ne.
Dobře. Tak fajn.
- Jsou to ty pravý. - Tolik nemám.
- Zbytek doplatím. - Co? Ne.
Musím je zaplatit. Za tři týdny ve špičce budu mít na čtyři pětiny. Takže…
Koupíš je ty. Splatíš mi je. No tak.
Svému nejlepšímu a jedinému kamarádovi můžu půjčit.
Ne, to nejde. To nejde. Ne.
Jasone…
Řekni ano.
- Ne. Ne, kámo. - Hele…
Řekni ano.
Ano.
- Máš všechno? - Ahoj.
- Skoro. Pozvals všechny? - Rozeslal jsem zprávu.
Karen to trvalo osm měsíců. A my to stihli za dopoledne. I s kafem.
Měli bychom pořádat olympiádu.
Většina nevěst nemá tak popsaný ruce.
KYTKY – ÚČES – HUDBA
- Co tohle? - Hudba. Jo, to nevadí.
Ráno hudbu nikde neseženeme.
Ne…
MATRIČNÍ ÚŘAD
Tohle je šílenost. Můj jediný syn se žení takhle?
Promiň, mami.
Nestihla jsem se připravit. Byla jsem na bridži.
Sandro, vypadáš skvěle.
Nesnáším většinu kamarádek, tak se strojím, abych je trumfla.
Pojďte sem, vy dva.
Vítejte, vítejte. Cheerio? Haribo? Klasické. Kyselé.
- Dám si kyselé. - Skvělá volba.
- Ahoj. - Ahoj, Jen.
- Jo. To by šlo. - Nikki.
Panebože! Jen!
Promiň. Jsem zpocená. Jdu z jógy.
- Sednu si na ručník. - Ale ne.
Přivedla jsem Čurdu. Nevadí?
- Fajn. - A jejího kluka.
Ahoj.
Je milej. Všichni spolu vycházíme.
Nečekala jsem, že dorazíš, když jsem tě před pěti dny vyhodila.
Jo. Na to bych úplně zapomněla. Ne, nic lepšího se mi stát nemohlo.
S Čurdou rozjíždíme podnik.
- Jmenuje se Jenda. - To je pěkný.
- O co jde? - Jde o doručování
stavebních a střešních materiálů.
Dobře! To je super!
Jsem nervózní.
To ne.
Jo, je to výzva, protože nemáme data o zásobách,
ale outsourcujeme nábor a škálujeme v závislosti na financích.
Jasně. Fajn. No… To mě uklidnilo.
Kde jsi sakra byl? Za deset minut jdeme.
Co? Nechali jste je vybrat oblečení. Tady je vaše.
Neměli jsme je nechat číst ty starý knížky od mámy.
Vyškrtala to rasistický, ale nechala tam to sexistický.
V klidu. Jsme výstřední tak akorát.
Akorát.
Díky. Kolik je hodin?
Je 13:30. Musíme si pohnout.
Jdeme na to.
Paul má moc rád sovy. Emily bohužel ne.
Proto to zrušení.
Můžeme?
Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Odvážná volba. - Že jo?
Jo.
- Asi nepochopila to s květinami. - Jo.
Té žirafě nerozumíme, ale…
Tati! Pojď sem.
- Dobrý? - Jo.
- Jsi krásná. - Díky.
- Jsi v pohodě? - Dobrý.
To je pro tebe.
Možná jsme za podivíny.
- Promiň. - Ne.
Přesně takhle jsem si to vždycky představovala.
Dámy a pánové, sešli jsme se, abychom sezdali…
- Rychle. - Abychom rychle sezdali Emily a Paula.
- Nikki a Jasona. - Ano.
Nikki a Jasona. Před jejich přáteli a rodinou.
- Věřím, že byste si chtěli něco říct. - Ano.
- Já ano. Jo. - Jo, povídej.
Nikki.
- Od chvíle, co jsem tě potkal… - Jo.
- …jsem věděl, že budu milovat… - Jo.
- …tvůj úsměv… - Jo.
…energii, nespoutanou radost, laskavost, statečnost,
empatii, pochopení, smysl pro humor. Páni.
Nikki, vy…
Spolehlivý, romantický, slušný, zábavný. To, jak se díváš, když se směješ.
Obličej.
- Aha. - Dobrý.
- Víme, co k sobě cítíme. - Jo.
Jasone, berete si Nikki za svoji zákonnou manželku,
abyste s ní žil,
miloval ji, utěšoval a podporoval, ať vám budoucnost přinese cokoli?
Ano.
A, Nikki, berete si…
Ano, jo.
Je odvěkou tradicí, že si nevěsta a ženich vymění prsteny.
My prsteny neřešíme.
Koukej. Jo.
- Jasone! - Dobrá práce.
Tady máš.
Padne mi?
Sedí mi dobře.
- U tohohle nevím. - Dobře.
Dobrá. Takže už jen podepsat a jste manželé.
Ne, počkej. Pardon, chci říct něco zásadního.
Panebože. Neumím říkat správný věci.
Kdykoli mluvíme o štěstí, zníme jako pitomci. Že?
Ale štěstí možná je neřešit, jestli si lidi myslí, že jste pitomci.
Takže to prostě řeknu.
Hrozně tě miluju.
A jsem hrozně šťastná.
Aha, dobře.
Prozradíme, že nejsme Emily a Paul?
- Ne, chci fotku s tou sovou. - Opatrně.
A je to.
Dej jí pusu.
Nechte si to na doma.
- Gratulujeme. Nádhera. - Díky.
Hele, možná jsem ti vydělal trochu peněz.
- Jo? - Jo.
Něco jsem shortoval.
Jen malé nakladatelství. Nikdy jsem se necítil tak dobře.
Krása. Umírám hlady.
- To je na svatbu? - Ne, to je food truck.
Pojď sem.
Děcka. Jsme moc rádi, že jste tu mohli být.
Chvilku teď budete s Johnem a Jilly.
My musíme k soudu. Ano?
Chceme, abyste věděli, že ať se stane cokoli, máme vás rádi.
- Máme vás hrozně rádi. - Hrozně.
- Hrozně moc. No tak! - No tak.
Lidi. Ahoj. Je teď vhodná doba?
Zapomněl jsem vám dát svatební dar.
Tak ho prostě nechám tady.
Tak jo. Jdeme.
- Mami, vezmi ji i ty muffiny. - Jo.
- Nikki. Pojď, zlato. - Jo. Promiň.
- Co to děláte? - Jdeme s váma.
Tady máš, chlape. A co si dáš ty, chlape?
Máte lososovou terinu?
Tu jsme zrovna vyprodali.
Arancini?
Scotte, co děláš? Poběž!
Stíháme?
Zvládnete to.
Nevidím ji.
SOUDNÍ SÍŇ
Asi tady není.
Možná ne…
Fajn. Třeba změnila názor.
Ne, na to moc nevypadá.
- Ahoj. - Ahoj.
- Nechápu to. Co proti nám má? - No, to brzy zjistíme.
Je to tady.
Jo. Je to tady.
- Jdeme. - Jo.
PROBÍHÁ ŘÍZENÍ O RODINĚ
8:00 – 18:00
Tak koho tady máme?
Jason Ross.
Ano, děkuji, Vaše Ctihodnosti.
Už nějakou dobu se snažím přijít na to,
jak nejlíp říct, co pro nás ty děti znamenají.
A jak moc nás změnily.
Teď myslím jen na to, že když jsem byl malý,
táta nosil na pláž kalhoty se sámky a košili s knoflíčky na límečku.
A teď tam venku stojí oblečený jako čaroděj s hůlkou,
o které vím, že se pro ni vrátil a koupil ji zvlášť.
To ty děti dokázaly za 12 týdnů.
My se dnes vzali,
protože jsme si to bez nich neuměli představit.
Upřímně, teď už bez nich nechceme dělat vůbec nic.
To je vše, co jsem chtěl říct.
Jistě. Děkuji. Já si ale jen potvrzovala jména.
Aha. Jistě.
Takže Jason Ross?
Ano, Vaše Ctihodnosti. To jsem já, zjevně. Děkuji.
- Nikki Newmanová? - Ano.
A paní Beverly Reidová.
Ano.
Dobrá. Jsme tu kvůli Princezně a Tylerovi. Díky, že jste přišli.
Myslím, že máme rodinné prohlášení od paní Reidové. Je to tak?
- Jo. - Paní Reidová.
Sakra, ona má složky.
Nemají byt, nemají peníze a mají problémy s hazardem.
Pardon, ty peníze byly investovány, nešlo o hazard.
Je to závislost. Jako jeho pití.
On nemá problém s pitím.
Když už, tak to on říká mně, že…
Nemá problém s pitím.
Princeznu neoblékají dost teple. Mívá rozepnutý kabát.
Námitka. Má teplý svetr.
Tyler nenosí palčáky.
Palčáky venku nenosí, protože nechce, aby byly studené.
Řídí nevypočitatelně. Jako Ital. Možná kvůli tomu pití.
- Tak jo. Pardon… - Posaďte se.
- Tohle není rapový souboj. - Ale jsme milí lidé.
Jsou až moc milí! Nejsou dost tvrdí.
Jsme tvrdí. Jsme drsní! Já se nechala tetovat.
Ano?
Pardon. Vstal jsem, aniž bych věděl, co řeknu.
Tohle jde vážně skvěle.
- Nechci, aby je měli. - Proč ne?
Už jsem přišla o dceru. Nechci přijít i o ně.
Tohle myslíš, že chceme?
Měli bychom si dát přestávku a vrátit se do svých rohů.
Ona proti nám nic nemá.
Jen je má moc ráda.
Hej! To je ono.
Zajdu si na záchod, jo?
Klid, děti.
Vím, jaký je o ně skoro přijít.
Nikdo už o nikoho nepřijde.
Nikdy nebudou jen naše.
Chtěli bychom tě tam.
Tylere! Co jsem ti řekla? Co jsem ti řekla, Tylere?
Budeš druhá nejděsivější babička.
Máš babu!
Musím myslet na to, co by pro ně chtěla moje dcera.
Já nevím. Nevím…
- Nik, měli bychom se tam vrátit. - Jo.
Myslím, že bys tam měla jít a říct, co ty sama chceš.
Jsi totiž jejich babička. Můžeš si dělat, co chceš.
No tak.
Co jsem vám říkala? Ztichněte.
Dobrá. Snad jsme se všichni trochu zklidnili.
Paní Reidová by chtěla pokračovat.
Jo.
my před naším domovem
Myslím, že by to tak možná chtěla.
Moje dcera.
Myslím, že proto jí říkala Princezno.
Protože princezny někdo zachrání.
Postarejte se o ně.
Dáme ruce dolů. Vypadá to, jako by nám zrušili obvinění.
Pojďte sem!
JE TO HOLKA… A KLUK!
Žirafy jsou těžký!
Bylo to fakt o chlup. Jo.
Bev.
- Pojď se seznámit. - To ne.
- Fakt to chceme. - Ne.
Tak jo. Tak dobře.
Výborně.
Díky.
Lidi, tohle je Bev.
Ahoj, Bev! Čau.
- Bev, to jsme my. - Ahoj.
Takže hotovo.
- Konec začátku. - Jo.
Takhle asi vypadá všechno.
Mrzí mě, že to všechno nezažijeme tady.
- Kam půjdeme? - Nevím.
Nevím, ale celou dobu budu s tebou. Ano?
- Musím začít balit věci do krabic. - Tak jo.
- Hodně štěstí. Tak zatím. - Vtipný. Fakt vtipný.
- Jasi. Proto pořád ztrácíš klíče. - To nejsou moje klíče.
- Já je mám v kapse. - Moje nejsou.
- Dělala sis kopii? - Ne.
Fungují.
Divný.
Nájem probereme, až budete mít čas.
Měl jsem peníze z prodeje domu. Potřebuju zdroj příjmů.
Ale až bude Lauren 21, budete muset pryč.
Freddy.
Hele, já… Normálně si uvědomím, jak moc mám někoho rád, až odejde.
Takže nejlepší bude, když zůstanete, kde jste.
No sakra, kámo.
Vidíte? Nejsem sráč.
Výše nájmů nějakou dobu stagnovala, takže možná dojde ke zvýšení nad inflaci.
Tohle už je divný. Nájem platíte prvního každý měsíc.
No, to…
TEMNÁ ZÁKOUTÍ ROMÁN KAREN NEWMANOVÉ
UPOZORNĚNÍ NA FINANČNÍ ZPRÁVY
KOLAPS NAKLADATELSTVÍ FARADAY BOOKS.
POTLESK
NÁPADY
SMÍCH
SUŠENÉ POTRAVINY – ČERSTVÁ ZELENINA KONZERVY
Mami!
- Mami! - Mami!
Bože.
To jsem já.
Jo.
Jasně, děti. Už běžím.
Překlad titulků: Tomáš Slavík