HA HÁZASOK VAGYUNK
„Összefoglalva tehát, nem hiszem, hogy Nikki és Jason a megfelelő választás
a két gyerek mellé.”
Hát, ez alapos volt.
Nézd, nem olyan vészes! Csak…
Jase, még sötétben kezdted olvasni.
- Ezt fogja mondani a bíróságon? - Igen.
- Ezt el se hiszem.
- Hát, ja. - Mit jelent ez egyáltalán?
Azt… Azt, hogy elveszíthetjük a gyerekeket?
Hát, nem a mieink, igaz? Még nem.
Meglátjuk, mi lesz ma a meghallgatáson.
Három hónapja azt hittem, megkapjuk a srácokat.
Hogy összeházasodunk. Azt hittem, ebben a lakásban fogunk élni.
- És most… - Mindenképpen összeházasodunk.
Akkor is, ha hajléktalanok leszünk.
Mondjuk, én szeretem a szabadban tartott esküvőket…
Csak már úgy elképzeltem, tudod? Hogy ott lesznek a gyerekek.
Hát…
reménykedjünk benne, hogy nem veszítjük el őket! Hé!
A gyerekek nélkül nem olyan.
A karácsonyra gondolsz, de oké.
- Kérsz egy csésze teát? - Nagyon jólesne.
Tudod, mit?
- Vágjunk bele! - Mibe?
Házasodjunk össze!
Mi?
Házasodjunk össze!
Ezt már átvettük. Már igent mondtam.
Ez nem jogsi.
- Nem kell megújítanod. - Nem, én úgy gondoltam, hogy ma.
- Miről beszélsz? - Házasodjunk össze!
Legyen ma, amikor még itt vannak a gyerekek!
Miért ne? A házasságkötési engedély azóta megvan, hogy megkértelek.
Komolyan mondod?
Nézd, szeretnénk, ha ott lennének! Igaz?
És lehet, hogy ez az utolsó nap, hogy… Felejtsd el! Butaság volt.
Felejtsd el! Mindegy.
Oké.
Tényleg?
- Aha. Csináljuk! Szeretném. - Igen?
- Igen? Oké. - Szeretném!
De bírósági meghallgatásunk van fél négykor.
Hogy szervezzünk meg egy esküvőt fél négyig?
Hát, van két kis segítőnk, nem?
Tökéletesen. Igen, nem. Persze, tartom.
Ébresztő! Mindenki, ébresztő!
Benne vagytok valami őrültségben?
- Nem. - Nem.
- Oké. - Igen. Oké, értem.
- Igen. - Mert össze akarunk ma házasodni!
Rendben, igen. Tartsa nekünk! Jó lesz. Köszönjük!
Remek. Figyi, fél kettőkor van egy helyük,
mert Emily és Paul szakított!
- Igen! - Igen!
Ki minek lesz a felelőse?
- Ruhák! - És kaja!
Megbeszéltük.
Akkor te intézed a ruhákat. Te meg a kajákat.
Mire várunk? Menjünk, és házasodjunk össze!
Nyomás, srácok! Mossunk fogat!
Ruhák? Az egészben a ruha a pláne.
Nem lesz baj.
Próbálkozások
Oké. Apád azt mondja, találkozik velünk.
Jó. Klassz! Ami a gyűrűket illeti,
nemigen van rá pénzünk
vagy időnk, hogy olyasmit vegyünk, ami…
Nem érdekel a gyűrű.
- Nem az a fontos. - Oké, jó.
Megjöttünk!
Ne mondjuk meg, hogy esküvőre! Akkor dupla árat szoktak mondani.
Oké. Nyomás, befelé!
- Üdv! - Üdv!
Sajnos, váratlanul temetésre kell mennünk.
Részvétem!
Igen, úgyhogy gyorsan virág kéne.
- Persze. Igen. - Nincs kéznél esetleg valami,
ami kifejezetten derűs és vidám?
- Az illető úr így akarná. - Persze. Igen.
Ellie? Tudnál mutatni a hölgynek hunyort, kérlek?
- Köszönöm! - Oké.
Jól van?
Igen. Jól. Köszönöm szépen! Igen. Pompásan.
Hallom, hirtelen jött.
Igen. Úgy egy órája, úgyhogy…
- Legalább békésen zajlott? - Nem igazán. A gyerekek sikoltoztak.
Őszintén szólva gondolkodtunk rajta egy ideje,
úgyhogy jó érzés, hogy végre…
durr a közepébe. Érti?
Egy mukkot se többet!
- Tökéletes lesz. Köszönöm! Igen. - Rendben.
Oké, szóval, 45-öt fogok kérni.
Igen. Nincs kedvezmény temetésekre?
Negyvenért oda tudom adni.
Ó, igen. Remek.
Oké, akkor a virág el van intézve.
Gyerünk! Csapj bele! Ez az! Rendben, induljunk! Nyomás!
Ott van. Szia!
- Sziasztok! - Szia!
Köszi, Vic! Könnyebb, ha szétválunk, és majd ott találkozunk.
Oké, ők ketten felelősek a ruhákért és a kajáért.
- Nem, kaja és ruha! - Nem, kaja és ruha!
Nem tudom, mit csinálunk, de jobb, ha belevágunk.
- Gyerünk! - Menjetek!
- Sziasztok! - Na jó, akkor…
Oké, nem. Jase, nem láthatlak az esküvő előtt.
- Az balszerencse. - Micsoda?
Egész nap láttuk egymást.
Nem. Igazából én már kilenc óta hunyorgok,
de belefájdult a fejem, most váljunk szét!
Elmegyek, és szerzek valami kéket,
valamit kölcsön, valami újat és régit.
Nem ezt a sorrendet ismertem, de hajrá!
- És ugye akkor mindenkit meghívsz? - Ne izgulj! Intézem.
- Nyisd ki a szemed! - Bocs!
- Nem! - Nyisd ki a szemed!
Itt találkozunk egy óra múlva.
- Oké? - Oké. Szia!
Az esküvő fél kettőkor lesz, a meghallgatás fél négykor.
Nincs ennyi időm, tényleg bármi jó lesz, amit kölcsönadsz.
Nem, meg fogom találni.
- Mazel tov. - Köszönöm!
- Kicsit sietek, Scott. - Írtam egy verset.
Ó, csak ezt ne! Komolyan? Csodás.
- Ugye az? Igen. - Igen.
És letettem a lantot, hogy úgy mondjam. Úgyhogy ez az utolsó.
Szeretném, ha a tiéd lenne. Tálalási javaslat.
MI A SZERELEM? SCOTT FILBERT VERSE
Vivaldit és egy pohár kellemes konyakot ajánlok mellé. De 2005 előttit.
Ha már pohárköszöntő…
Nem hinném, hogy van annál teljesebb érzés, mint hogy a köszöntőre
a magad fújta poharat emelheted.
Scott, megmondtam, hogy én mesélem el, hogy voltál üvegfúvó tanfolyamon.
Nem neked kell.
Megértettem.
Jó.
Megvan.
- Ez meg mi? - A fülbevalóm. Valami kölcsön.
Ez az enyém. Tőlem loptad.
- Dehogyis! - Karen, mióta van nálad?
Ezt nem hiszem el!
- Kérdeztem is, hogy… - Legyél a keresztanya!
Tudom, csak azért kérsz rá, hogy témát válts, de nem bánom.
És fel ne olvasd azt a verset!
Van benne úgy öt sor Keatstől.
Jó. Akkor ez lesz a valami kölcsön.
Már csak valami új kell.
Valami új.
Igen, nem, értem.
Utálom ezt az egészet. Mindegyik ugyanúgy néz ki.
Nekem a gyűrű a kedvencem. Imádom a nagy gesztust.
Csak az apró gesztusok nem mentek.
Mi, hogy ne legyen viszonyod?
Ha szívesen költene kicsit többet, akkor van pár 18 karátosunk is.
Hű, szépek, igaz? Igen. Szép súlyuk van, tudod.
Oké… Nem. Ez túl sok.
Igen. Nem, igazad van. Ne is vegyél neki gyűrűt!
Elég lesz egy könyvjelző meg egy habfürdő. Megérdemli.
Igen, meg. Megérdemli. Lehet…
tudnék esetleg részletekben fizetni?
- A nagy részét most… - Sajnálom.
- …és a többit a jövő hónapban… - Attól tartok, nem.
Oké. Rendben.
- Akkor ezek lesznek. - Nem futja rá.
- Én állom a különbözetet. - Mi? Nem.
Nekem kell vennem. Erre ment ki a háromhetes emelt tarifa,
hogy ki tudjam fizetni ezeknek a gyűrűknek a négyötödét. Vagyis…
Te veszed. Majd megadod. Fogadd már el!
Kölcsönadhatok az egyetlen és legjobb barátomnak pár százat.
Nem fogadhatom el. Nem lehet. Nem.
Jason…
Mondj igent!
- Nem. Nem, haver. - Hé…
Mondj igent!
Igen.
- Megvan minden? - Szia!
Nagyjából. Meghívtál mindenkit?
Ó, igen. Írtam csoportos üzit…
Karen nyolc hónapig szervezte az övét.
Mi egy délelőtt alatt. Kávét is vettem.
Nekünk kéne szervezni az olimpiát.
Bár firkásabb a kezem, mint az átlagaráké.
VIRÁG - KAREN - HAJ - ZENE
- Ezzel mi lett? - Zene. Igen. Nincs, de nem baj.
Úgysem lehetett egy délelőtt alatt elintézni.
Nem…
ANYAKÖNYVI HIVATAL
Ez őrület. Az egyetlen fiam, és így csinálja.
Sajnálom, anya!
Egy percet sem tudtam készülődni. A bridzsklubban voltam.
Sandra, elképesztően festesz.
Igen, hát, sok barátnőmet utálom, és kiöltöztem, hogy lekörözzem őket.
Gyertek már ide!
Üdvözletem! Cheerio? Haribo? Sima. Savanyú.
Egy savanyút kérek.
Remek választás.
- Üdv! Üdv! - Szia, Jen!
- Igen, menni fog. - Nikki.
Úristen! Jen!
Bocsi! Izzadt vagyok. Egyenesen jógáról jövök.
- De majd a törölközőmre ülök. - Ne már!
Elhoztam Csingilit. Nem baj?
- Dehogyis. - És a pasiját.
Szia!
Kedves pasi. Mind jól kijövünk egymással.
Jen, én… nem hittem, hogy eljössz,
mivel öt napja én rúgtalak ki.
Igen, azt totál elfelejtettem.
Nem, ez a legjobb dolog, ami valaha történt velem.
Csingilivel közös üzletbe kezdtünk.
- Jengili a neve. - Jesszusom, de cuki!
- Mi az üzlet? - Kiszállítást végzünk
építő- és tetőfedő anyagokra.
Oké! Ez csúcs!
Jó ég, úgy izgulok!
Nem kell!
Vagyis tényleg komoly kihívás a leltáradatok hiányában,
de kiadjuk a toborzást, és lassan bővítünk,
az anyagi forrásoktól függően.
Rendben. Oké. Hát ez megnyugtató.
A francba, hol voltál? Tíz perc múlva kezdünk.
Mi van? Ti engedtétek meg, hogy ők válasszák a ruhákat. Itt a tiétek.
Nem kellett volna a kezükbe adni az anyámféle régi könyveket.
Kihúzta a rasszista részeket,
de közben benne hagyta az összes rohadt szexista részt.
Semmi baj. A furaságnak már a jó oldalán vagyunk.
Épphogy csak.
Köszönöm! Hány óra?
Fél kettő. Csipkednünk kell magunkat!
Na, gyere! Vágjunk bele!
Paul rajongott a baglyokért. Sajnos Emily nem.
Ezért lett belőle lemondás.
Menjünk?
Igen.
- Szia! - Szia!
- Merész választás, ugye? - Ugye?
Igen.
- Félreértette a koszorúslány virágát. - Igen.
És nem tudjuk pontosan, mit jelenthet a zsiráf, de…
Hé, apa! Gyere!
- Igaz? - Igen.
- Bájos. - Köszönöm!
- Jól vagy? - Igen.
Ez a tiéd.
Azt hiszem, ezennel átléptük a furaság határát.
- Sajnálom. - Ne!
Nem, mindig pontosan ilyennek képzeltem.
Hölgyeim és uraim! Azért vagyunk ma itt, hogy összeadjuk…
- Kimaradt a gyorsan. - …gyorsan összeadjuk Emilyt és Pault.
- Nikkit és Jasont. - Bocs!
Nikkit és Jasont. A barátaik és családjuk előtt.
Gondolom, szeretnétek pár szót mondani egymásnak.
Igen.
- Tényleg szeretnék. Igen. - Igen, kezdd te!
Nikki.
- Attól a perctől, hogy találkoztunk… - Igen.
- …tudtam, örökre szeretni fogom a… - Igen.
- Oké, mosolyodat… - Ja.
…az energiád, a határtalan örömöd, kedvességed, bátorságod,
empátiád, megértésed, humorérzéked.
Jóságos ég!
Nikki, te is…
Megbízható, romantikus, becsületes, muris. Ahogy kinézel, ha nevetsz.
Az arcod.
- Oké. - Hagyhatjuk.
- Tudjuk, hogy mit érzünk egymás iránt. - Igen.
Jason, elveszed Nikkit feleségül,
hogy megoszd vele az életed,
szeretni, vigasztalni és támogatni fogod, bármit is hozzon a jövő?
Igen.
És Nikki, elfogadod…
El, igen.
Ősi hagyomány, hogy a menyasszony és a vőlegény gyűrűt ad egymásnak.
Mi nem fogunk.
Nocsak! Igen.
- Jason! - Ügyes voltál, haver.
Tessék!
Biztos, hogy jó lesz?
Jó rám.
- Azt nem tudom, hogy ez jó lesz-e. - Oké.
Rendben. Amint aláírják az anyakönyvet, onnantól önök házasok.
Ne, várj! Bocsánat, akarok, mondanék valam rendeset is.
Istenem! Nem az erősségem az ilyesmi.
Ha a boldogságról beszélünk, mindig tök idiótán hangzik.
Nem?
De talán az a boldogság, ha nem érdekel, hogy idiótának néznek.
Szóval egyszerűen kimondom.
Nagyon szerelmes vagyok.
És nagyon boldog vagyok.
Oké.
Szóljunk, hogy nem mi vagyunk Emily és Paul?
- Ne, akarok egy képet a bagollyal! - Oké. Óvatosan!
Megjött a bagoly.
Csókot!
Na jó, menjetek szobára!
- Gratulálok! Fantasztikus. - Köszönjük!
Hogy tudd, azt hiszem, csináltam neked egy kis pénzt.
- Ó, igen? - Igen.
Most shortoltam valamit.
Csak egy kis kiadó. De őszintén, még nem éreztem ennyire, hogy élek.
De jó! Éhen halok.
- Ez az esküvőre van? - Nem, csak egy hamburgeres.
Na, akkor gyere!
Hé, gyerekek! Annyira örülünk, hogy itt lehettetek, és láttátok!
Most egy kicsit elmentek Johnnal és Jillyvel, oké?
Mi pedig elmegyünk a bíróhoz. Oké?
Szeretnénk, ha tudnátok, bármi is történik, mi szeretünk titeket.
- Nagyon szeretünk titeket. - Nagyon.
- Nagyon. Gyertek! - Gyertek!
Skacok! Hali! Ráértek egy picit?
Mert elfelejtettem odaadni a nászajándékotokat.
Szóval, akkor csak leteszem ide.
Oké, gyerünk! Futás!
- Anya, hozod ezt és a muffint? - Persze.
Nikki! Gyere, kicsim!
Igen. Bocs!
- Mit csináltok? - Jövünk veletek.
Parancsolj! Neked mit adhatok, haver?
Van lazacpástétom?
Attól tartok, most adtuk el az utolsót, öregem.
Rántott rizsgolyó?
Scott, mit csinálsz? Gyere már!
Időben vagyunk?
Menni fog.
Nem látom Bevet.
TÁRGYALÓTEREM
Nem hiszem, hogy itt van.
Talán nem is…
Oké. Talán meggondolta magát.
Nem, nem úgy nézem.
- Üdv! - Üdv!
- Én ezt nem értem. Miért utál minket? - Hát, mindjárt megtudjuk.
Eljött ez is.
Igen. Igen, eljött.
- Gyerünk! - Oké.
CSALÁDJOGI TÁRGYALÁSOK
8.00 - 18.00
Oké, ki jelent meg?
Jason Ross!
Igen, köszönöm, bírónő!
Egy ideje próbálom kitalálni,
hogy tudnám legjobban kifejezni, mit jelentenek nekünk ezek a gyerekek.
És hogy mennyire megváltoztattak minket.
És csak annyit tudok mondani, hogy amikor gyerek voltam,
apám élére vasalt nadrágot és kigombolt inget viselt a tengerparton.
És most ott áll kint varázslónak öltözve, kezében pálcával,
amiről biztosan tudom, hogy még külön visszament érte.
Ezt ők csinálták 12 hét alatt.
Mi pedig ma összeházasodtunk,
mert nem tudtuk elképzelni nélkülük az esküvőt.
És hogy őszinte legyek, már semmit sem akarunk nélkülük csinálni.
Csak ennyit akartam mondani.
Értem. Köszönöm! Bár én csak a neveket egyeztettem.
Ó, persze!
Szóval, Jason Ross?
Igen, bírónő. Én beszéltem. Köszönöm, bírónő.
- Nikki Newman? - Igen.
És Mrs. Beverly Reid.
Igen.
Tehát Princess és Tyler ügyében vagyunk itt. Köszönöm, hogy megjelentek!
Azt hiszem, a család nevében nyilatkozatot tesz Mrs. Reid. Igaz?
- Igen. - Mrs. Reid!
Rohadt életbe, mappákat hozott!
Nincs lakásuk, nincs pénzük, és a hazardírozással is van gond.
Elnézést, az befektetett pénz volt! Nem hazardírozás.
Függőség, ahogy a férfi ivása is.
Neki nincs gondja az itallal.
Igazából pont ő mondja nekem mindig, hogy…
Nincs gondja az itallal.
Nem öltöztetik melegen Princesst. Mindig nyitva van a kabátja.
Tiltakozom, bírónő. A pulcsija nagyon vastag.
Tyler nem hordja a kesztyűjét.
Elnézést, csak a szabadban nem hordja,
mert nem akarja, hogy fázzanak!
Szabálytalanul vezet. Mint egy olasz. Lehet, hogy az ivás miatt.
- Oké. Bocsánat… - Üljön le!
- Ez nem rapcsata. - De mi kedves emberek vagyunk.
Túl kedvesek! Nem elég kemények.
Kemények vagyunk. Kemények! Tetkóm van.
Igen?
Bocsánat, felálltam, pedig nem tudtam, mit akarok mondani.
Hát, ez iszonyatosan jól megy.
- Nem akarom, hogy hozzájuk kerüljenek. - Miért nem?
A lányomat már elvesztettem. Nem fogom őket is elveszíteni.
Hát azt hiszi, hogy mi ezt akarjuk?
Szerintem tartsunk szünetet, és mindenki üljön ki a ring sarkába!
Nem minket gyűlöl.
Hanem őket szereti.
Hé! Tessék!
Kimegyek a mosdóba, kicsim, jó?
Nyugi, gyerekek!
Tudom, milyen majdnem elveszíteni ezeket a gyerekeket.
Mostantól senki nem veszít el senkit.
Soha nem lesznek teljesen a mieink.
Szeretnénk, ha jelen lenne.
Tyler! Mit mondtam neked? Mit mondtam neked, Tyler?
Még úgy is csak a második legfélelmetesebb nagymama lenne.
Te vagy a fogó!
Gondolkodnom kell rajta, hogy a lányom mit szeretne nekik.
És nem tudom. Nem tudom…
- Nik, vissza kéne mennünk, kicsim. - Igen.
Szerintem menjen be, és mondja azt, amit a szíve diktál!
Mert maga a nagymamájuk, és azt tehet, amit szeretne.
Ejnye!
Mit mondtam neked? Maradj csendben!
Rendben. Remélem, sikerült kiszellőztetni a fejünket.
Mrs. Reid azt mondja, szeretné folytatni.
Igen.
MI, A HÁZUNK ELŐTT
Szerintem talán ő is ezt szeretné.
A lányom.
Azt hiszem, ezért nevezte el Princessnek.
Mert a hercegnőket megmentik.
De vigyázzanak rájuk!
Le kéne tenni a karunkat.
Olyan, mintha felmentettek volna minket.
Gyertek már!
LÁNY… ÉS FIÚ!
Hurrá!
Jaj, te!
A zsiráfok nehezek!
Egy ideje húzódott ez a csiki-csuki. Igen.
Bev!
- Ismerje meg őket! - Inkább nem, kedves.
- De nagyon szeretnénk, ha jönne. - Nem.
Rendben. Igen, rendben.
Szuper!
Köszönjük!
Emberek, ő itt Bev.
Üdv, Bev! Szia, Bev!
- Bev, ők a többiek. - Sziasztok, többiek!
Ezzel vége.
- A kezdet véget ért. - Igen.
Azt hiszem, így néz ki az, ha mindened megvan.
Szomorú, hogy nem itt élünk majd át mindent.
- Hova fogunk menni? - Nem tudom.
Nem tudom, de mindenben számíthatsz majd rám. Oké?
El kell kezdeni bedobozolni a cuccainkat.
Oké.
- Sok sikert hozzá! Majd jövök. - Vicces. Nagyon vicces.
- Jase. Így hagyod el folyton a kulcsodat. - Ez nem az én kulcsom.
- Az enyém a zsebemben van. - Nem is az enyém.
- Másoltattad? Nem? - Nem.
Nyitja.
Fura.
Megbeszélhetjük a lakbért, ha ráértek.
Volt egy kis pénzem a házeladásból, és bevételi forrás kellett.
De ki kell költöznötök, mire Lauren betölti a 21-et.
Freddy!
Nézzétek, van ez a szokásom,
hogy csak azután esik le, mennyire szeretek valakit, ha elment.
Úgyhogy szerintem az lesz a legjobb, ha maradtok, ahol vagytok.
A francba, öregem!
Látjátok? Nem vagyok seggfej.
A lakbérek stagnálnak egy ideje,
így lehet, hogy az infláció felett emelkedik.
Na, ez kezd fura lenni.
Lakbér a hónap első napján, jó?
Hát ez…
SÖTÉT SARKOK KAREN NEWMAN REGÉNYE
PÉNZÜGYI AKTUALITÁSOK PÉNZÜGYI HÍREK
A FARADAY KÖNYVEK KIADÓ CSŐDBE MENT.
TAPS
ÖTLETEK
NEVETÉS
SZÁRAZÁRU - FRISS ZÖLDSÉG KONZERVEK
Anya!
- Anya! - Anya!
Istenem!
Az én vagyok.
Aha.
Oké, gyerekek! Jövök!
A feliratot fordította: Binder Natália