„Taigi, manau, jog Niki su Džeisonu nėra tinkami tėvai
Princesei ir Taileriui.“
Išsami ataskaita.
Gal nėra jau taip blogai.
Džeisai, buvo blogai jau pradėjus tau skaityti.
- Ji tikrai tai sakys teisme? - Taip.
- Aš tuo netikiu.
- Taip. - Ir ką tai iš viso reiškia?
Ar tai reiškia, kad mes prarasim vaikus?
Jie nėra mūsų, kad prarastume juos. Kol kas nėra.
Pažiūrėsim, kas vyks šiandien posėdžio metu.
Prieš tris mėnesius maniau, kad turėsime vaikų.
Maniau, kad susituoksime. Maniau, kad gyvensime šiame bute.
- O dabar... - Niekas nesutrukdys mums
susituokti, girdi? Net jei tapsim benamiais.
Man patinka vestuvės gryname ore, taigi...
Aš jau buvau nusipiešusi sau viziją. Su vaikais.
Tikėkimės, kad mes jų neprarasim.
Kokios vestuvės be vaikų?
Taip sakoma apie Kalėdas, bet supratau.
- Nori arbatos? - Noriu.
Žinai, ką?
- Padarykime tai. - Ką?
Susituokime.
Ką?
Susituokime.
Jau kalbėjome apie tai. Aš jau pasakiau „taip“.
Čia tau ne vairuotojo pažymėjimą gauti.
- Nereik pateikti dar vieno prašymo. - Ne, susituokime šiandien.
- Ką čia kalbi? - Susituokime.
Susituokime šiandien, kol dar vaikai pas mus.
Kodėl ne? Leidimas, gautas prieš tris mėnesius, dar galioja.
Tu rimtai?
Juk norim, kad ir jie dalyvautų, taip?
O šiandien gali būt paskutinė diena, kai… Pamiršk. Kvaila mintis.
Pamiršk. Viskas.
Gerai.
Tikrai?
- Susituokime, kodėl ne. - Taip?
- Taip? Gerai. - Aš to noriu!
Bet mums teismo posėdis 15.30 val.
Kaip mes surengsime vestuves iki 15.30 val.?
Turim du padėjėjus.
Žinoma. Taip, ne. Mielai palauksiu.
Kelkitės! Kelkitės, visi!
Ar nusiteikę šiandien pašėlti?
- Ne. - Ne.
- Gerai. - Gerai, supratau.
- Taip. - Nes mes šiandien norim susituokti!
Puiku, taip. Mums puikiai tiks. Labai dėkoju.
Puiku. Šiandien atsirado laikas - 13.30 val.,
nes Emilė su Polu susipyko!
- Taip! - Taip!
Tai kas už ką atsako?
- Rūbai! - Ir maistas!
Tu atsakinga už rūbus, tu - už maistą.
Ko laukiam? Eime tuoktis.
Nagi, vaikai. Išsivalykite dantis.
Rūbai? Rūbai juk svarbiausia.
Viskas bus gerai.
Gerai. Tėtis sakė, kad lauks mūsų.
Puiku. Dėl žiedų.
Jiems dabar nėr pinigų
ir laiko nėra, jei reiktų…
Man nerūpi žiedai.
- Nesvarbu. - Gerai tada.
Štai!
Nesakykit, kad gėlės bus vestuvėms. Kaina tada bus dvigubai didesnė.
Eime.
- Sveiki. - Sveiki.
Nelaimei, nutiko netikėtos laidotuvės.
Užjaučiu.
Ir labai skubiai mums reikia gėlių.
- Žinoma. - Reiktų ko nors
ryškaus ir džiugaus.
- Jis būtų to norėjęs. - Žinoma. Taip.
Ele? Parodyk šiai poniai mūsų eleborus.
- Ačiū. - Gerai.
Kaip jaučiatės?
Puikiai. Labai dėkoju. Viskas gerai.
Taip staiga, man sakė.
Taip. Vos prieš valandą, taigi...
- Ar tai vyko bent ramiai? - Ne visai. Ne. Vaikai klykė.
Jei atvirai, mes apie tai galvojom jau kurį laiką,
taigi, viskas galiausiai tik į gera,
spaudžiam gaiduką ir tiek.
Liaukis kalbėjęs su ja.
- Šitos tiks. Ačiū. - Žinoma.
Bus 45 svarai.
O laidotuvėms nuolaidos netaikote?
Galiu parduot už 40.
Puiku.
Gėlės yra.
Duokit penkis. Štai taip. Paskubėkim!
Jis - ten. Labas!
- Labas! - Labas.
Ačiū, Vikai. Bus paprasčiau, jei mes išsiskirstysime, o paskui susitiksime.
Jie abu yra atsakingi už rūbus ir maistą.
- Ne, maistas ir rūbai! - Ne! Maistas ir rūbai!
Nieko nesuprantu, bet verčiau paskubėkime.
- Eime. - Taip, abu.
- Iki! - Gerai, taigi...
Ne, Džeisai, tu neturi manęs matyti iki vestuvių.
- Blogas ženklas. - Ką čia šneki?
Mes visą rytą žiūrime į vienas kitą.
Ne, nuo devintos valandos aš prisimerkiu,
o dabar man skauda galvą, todėl išsiskirstykime.
Man reikia susirast kažką mėlyno,
kažką skolinto, kažką naujo ir kažką seno.
Negirdėjau, kad būtų vardijama tokia tvarka, bet sėkmės.
- Tik pakviesk visus. - Būk rami. Pakviesiu.
- Atsimerk. - Atleisk!
- Ne! - Atsimerk.
Susitiksime po valandos.
- Gerai? - Gerai. Iki!
Vestuvės - 13.30 val., o teismas - 15.30 val.
Aš neturiu laiko, todėl man tiks bet kas paskolinto.
Ne, aš juos surasiu.
- Mazel tov. - Ačiū.
- Aš labai skubu, Skotai. - Parašiau tau eilėraštį.
Prašau, nereikia. Nereikia drovėtis. Tai - nuostabu.
- Tiesa? Taip. - Taip.
Aš atidėjau plunksną, taip sakant. Todėl tai - mano paskutinis.
Dovanoju. Patarimai skaitymui.
KAS YRA MEILĖ? SKOTAS FILBERTAS
Skaityk jį skambant Vivaldžiui, su konjako taure. Pagaminto iki 2005 m.
Apie tostus.
Pats maloniausias dalykas - su tostu
pakelti savo gamybos taurę.
Skotai, sakiau tau, kad paminėsiu, jog buvai stiklo pūtimo dirbtuvėse.
Tau nereikia to minėti pačiam.
Supratau.
Taip.
Radau.
- Kas čia? - Mano auskarai. Kažkas skolinto.
Jie - mano. Tu juos pavogei.
- Netiesa! - Karen, kiek laiko jie pas tave?
Negaliu patikėt.
- Klausiau tavęs... - Būk mano vaiko krikštamote.
Žinau, kad tyčia pakeitei temą, bet aš nepykstu.
Ir neskaityk to eilėraščio garsiai.
Ten - kokios penkios eilutės iš Kytso.
Gerai. Tuomet tai bus skolintas daiktas.
Man dar reikia kažko naujo.
Kažko naujo.
Taip, supratau.
Nepatinka man tai. Jie visi vienodai atrodo.
Žiedai - mano mėgstamiausia dalis. Man patinka platūs gestai.
Man nesiseka maži kasdieniai gestai.
Ką, nepavyko romanas?
Jei galėtumėte išleisti truputį daugiau, turime 18-ikos karatų.
Labai gražūs, tiesa? Sunkoki tokie.
Ne. Per daug.
Taip. Ne, tu teisus. Gal nepirk jai žiedo?
Nupirk jai knygų skirtuką ir putų voniai. Ji to verta.
Tiesa. Ji to verta.
Gal galėčiau įsigyti juos išsimokėtinai?
- Jei dabar sumokėčiau pusę... - Apgailestauju.
- ...o likusią sumą - kitą mėnesį... - Bijau, ne.
Aišku.
- Tai - puikūs žiedai. - Aš neturiu tiek, supranti?
- Aš padengsiu skirtumą. - Ką? Ne.
Aš turiu už juos sumokėti. Kurių galų taksavau piko valandomis,
jei negaliu įpirkti daugiau nei pusės šių žiedų.
Tu ir nupirksi juos. Grąžinsi man vėliau. Nagi.
Galiu savo geriausiam ir vieninteliam draugui paskolint kelis šimtus svarų.
Ne, aš negaliu. Aš negaliu. Ne.
Džeisonai...
Ištark taip.
Ne, bičiuli.
Ištark taip.
Taip.
- Viską gavai? - Labas.
Beveik. Ar visus pakvietei?
Taip. Išsiunčiau grupinę žinutę, taigi...
Karen gamino pakvietimus aštuonis mėnesius.
Mums pakako vieno ryto. Ir kavos suspėjau.
Mums reikia organizuoti Olimpines.
Ar daug kitų nuotakų tiek daug užsirašo ant delno?
GĖLĖS - KAREN- PLAUKAI - MUZIKA
- O kaip dėl šito? - Muzika? Nieko nebus, bet nieko tokio.
Kur mes ryte gausim kokios muzikos?
Ne...
Beprotybė. Mano vienturtis sūnus ir tokios vestuvės?
Atleisk, mama.
Neturėjau nė minutės pasiruošti. Buvau bridžo klube.
Sandra, atrodote nuostabiai.
Nekenčiu beveik visų savo draugių, todėl puošiuosi, kad jas panervinčiau.
Ateikite, judu.
Sveiki atvykę. Guminuką? Klasikinio skonio. Aštrūs.
Paimsiu aštrų.
Geras pasirinkimas.
- Sveiki. Labukas. - Labas, Džen.
- Taip, mes galėsim. - Niki.
O Dieve! Džen!
Atleisk, aš visa prakaituota, nes atlėkiau tiesiai po jogos.
- Bet galėsiu sėdėti ant rankšluosčio. - Liaukis.
Atsivedžiau Varpelę. Ar gerai?
- Taip, žinoma. - Ir jos draugą.
Labas.
Jis - labai mielas. Mes puikiai sutariame.
Džen, tik... Tik nemaniau, kad ateisi,
nes prieš penkias dienas tave atleidau.
Kad aš jau pamiršau tai.
Ne, tai - geriausia, kas man galėjo nutikti.
Mes su Varpele įkūrėme verslą.
- Įmonė vadinasi „Jinkle“. - O Dieve, mielas pavadinimas.
- Ir kuo verčiatės? - Į statybų aikštelę pristatome
statybines medžiagas ir stogų dangas.
Geras! Puiku!
Dieve, kaip aš nervinuosi.
Nesinervink.
Suprantu, kad iššūkis nemenkas dėl inventoriaus stokos,
tačiau užsakomųjų paslaugų atlikėjų - pakankamai
ir jų net daugėja, priklausomai nuo finansavimo.
Geras. Tai suteikia vilties.
Po galais, kur bastaisi, liko dešimt minučių.
Kas? Juk patys leidote jiems išrinkti kostiumus.
Nederėjo leisti jiems skaityti tų mamos dovanotų knygų.
Rasistines užuominas ji išbraukė,
bet seksistines paliko.
Nieko baisaus. Mes - dar ne visai keistuoliai.
Dar.
Ačiū. Kiek laiko?
13.30. Turim paskubėti.
Eime.
Polui patiko pelėdos. Emilei, deja, nelabai.
Todėl ir atšaukė vestuves.
Prašom.
Taip.
- Labas. - Labas.
- Drąsus pasirinkimas, tiesa? - Tiesa.
- Ji nesuprato frazės „gėlių mergaitė“. - Matau.
O ką reiškia žirafa, mes nesupratom, bet…
Ei, tėti! Eikš!
- Viskas gerai? - Taip.
- Nuostabu. - Ačiū.
- Viskas gerai? - Gerai.
Jos - tau.
Manau, dabar mes jau tikri keistuoliai.
- Atleisk man. - Liaukis.
Ne, būtent taip įsivaizdavau savo vestuves.
Ponios ir ponai, šiandien susirinkome čia sutuokti...
- Itin skubiai. - ...skubiai sutuokti Emilės ir Polo.
- Niki ir Džeisono. - Atleiskite.
Niki ir Džeisono. Draugų ir artimųjų akivaizdoje.
Gal norėtumėte ką nors pasakyti vienas kitam?
Taip.
- Noriu, taip. Aha. - Sakyk.
Niki.
Nuo pirmos mūsų pažinties akimirkos
žinojau, kad visada mylėsiu tavo...
- Gerai, šypseną… - Taip.
...tavo energiją, tavo beribį džiugesį, gerumą, drąsą,
empatiją, supratingumą, humoro jausmą.
Nieko sau.
Niki, gal norite...
Patikimas, romantiškas, padorus, linksmas. Ir tai, kaip atrodai, kai juokiesi.
Veidas.
Gerai.
- Mes jau žinom, ką jaučiam vienas kitam. - Taip.
Džeisonai, ar sutinki vesti Niki,
dalintis savo gyvenimu su ja,
mylėti ją, guosti ir palaikyti, kad ir ką ateitis jums atneš?
Sutinku.
Niki, ar sutinki...
Sutinku, taip.
Pagal senovės tradiciją, jaunoji ir jaunasis apsikeičia žiedais.
Žiedų nebus.
Pažvelk. Taip.
- Džeisonai! - Šaunuolis, bičiuli.
Štai.
Tikrai tinka?
Tinka.
Nežinau, ar šitas tiks.
Taigi, prašom pasirašyti knygoje. Jūs - vyras ir žmona.
Pala. Atleiskite, noriu pasakyti kai ką teisingo.
O Dieve. Nemoku aš rimtai ir gražiai kalbėti.
Kalbėdama apie laimę, visuomet atrodau kaip idiotė.
O jūs?
Bet gal būti laimingai reiškia, jog tau nerūpi, ar kitiems atrodai kvailai.
Aš tiesiog pasakysiu.
Aš tokia įsimylėjusi.
Ir tokia laiminga.
Gerai.
Gal pasakyti jiems, kad mes - ne Emilė su Polu?
- Ne, aš noriu nuotraukos su pelėda. - Gerai. Tik atsargiai.
Štai.
Pabučiuok ją.
Na jau, liaukitės.
- Sveikinu. Fantastika. - Ačiū.
Tavo žiniai, man regis, aš tau uždirbau šiek tiek pinigų.
- Taip? - Aha.
Kai ką pašortinau.
Į nedidelę leidyklą. Bet jei atvirai, niekad nesijaučiau toks gyvas.
Smagu. Labai noriu valgyt.
- Ar ten - vestuvių vaišės? - Ne, ten - mėsainių furgonas.
Eime.
Ei, vaikai. Mes labai džiaugiamės, kad ir jūs čia buvote ir viską matėte.
Dabar jūs eisite su Džonu ir Džile, gerai?
O mes einame į teismą. Aišku?
Tik žinokite, kad bet kuriuo atveju, mes jus mylime.
- Mes labai jus mylime. - Labai.
- Labai. Ateikite! - Ateikite.
Bičiuliai, gal dabar netinkamas laikas?
Aš pamiršau įteikti jums vestuvių dovaną.
Taigi, aš tiesiog paliksiu ją čia.
Paskubėkime.
Mama, gali paimti tas spurgas?
Niki. Eikš, mieloji.
Atleisk.
- Ką jūs darot? - Mes einam su jumis.
Prašom. Ko norėtumei, bičiuli?
Gal turite lašišos teriną?
Deja, ką tik pardavėm paskutinį.
O arančinų?
Skotai, ko ten krapštaisi? Eime!
Spėjom?
Viskas gerai.
Aš jos nematau.
Gal ji neatėjo?
Gal ir ne...
Gal ji persigalvojo?
Ne, jaučiu, kad ne.
- Sveiki. - Sveiki.
- Nesuprantu. Už ką ji nekenčia mūsų? - Tuoj sužinosime.
Prasideda.
Taip, prasideda.
- Eime. - Gerai.
Ir ką mes čia turime?
Džeisonas Rosas.
Dėkoju, gerbiama teisėja.
Aš kurį laiką mąsčiau,
kaip geriausiai pasakyti tai, ką tie vaikai mums reiškia.
Kaip smarkiai jie mus pakeitė.
Galiu pasakyti tik tiek, kad kai buvau mažas, mano tėvas
net į paplūdimį vilkdavosi languotas kelnes ir užsagstomus marškinius.
O dabar jis ten stovi su burtininko kostiumu ir lazdele.
Maža to, jis nuėjo ir pats nusipirko tą kostiumą.
Jie tai padarė per 12 savaičių.
O mes šiandien susituokėme,
nes negalėjome įsivaizduoti, jog galėtume tai padaryti be jų.
Ir jei atvirai, be jų mes nieko nebenorime daryti.
Tai viskas, ką norėjau pasakyti.
Ačiū jums. Bet aš tik tikrinau pavardes.
Taigi, Džeisonas Rosas?
Taip, gerbiama teisėja. Tai aš, kaip jau supratote. Ačiū.
- Niki Niuman? - Taip.
Ir ponia Beverli Rid.
Taip.
Gerai. Taigi, turime nuspręsti Princesės ir Tailerio likimą. Ačiū, kad atėjote.
Kiek žinau, ponia Rid nori kreiptis nuo šeimos, teisingai?
- Taip. - Ponia Rid.
Po galais, net su skirtukais.
Jie neturi nei buto, nei pinigų, ir dar turi bėdų su lošimu.
Atleiskite, tie pinigai buvo investuoti, o ne pralošti.
Tai - priklausomybė, kaip ir jo alkoholizmas.
Nėra jokios alkoholizmo problemos.
Jeigu ką, jis man nuolat sako, kad...
Jis neturi problemų su alkoholiu.
Princesė apsirengusi nešiltai. Jos striukė nuolat prasagstyta.
Prieštarauju, gerbiame teisėja. Ji vilki šiltą nertinį.
Taileris nuolat be pirštinių.
Atleiskite, bet jis nenori neštis pirštinių į lauką,
nes bijo, kad jos nesušaltų.
Jis vairuoja netvarkingai. Kaip italas. Gal dėl to, kad geria.
- Atleiskite... - Sėskite.
- Čia jums - ne repo mūšis. - Bet mes - geri žmonės.
Per geri! Jie nepakankamai tvirti.
Mes - tvirti! Aš turiu tatuiruotę.
Taip?
Atleiskit, bet atsistojau nežinodamas, ką pasakyti.
Puikiai einasi.
- Aš nenoriu, kad vaikai atitektų jiems. - Kodėl?
Nes aš jau netekau dukters. Nenoriu netekti ir jų.
Jūs tikrai manot, kad mes to norim?
Manau, kad dabar pats metas pertraukėlei.
Nėra taip, kad ji nekenčia mūsų.
Ji myli juos.
Nueisiu į tualetą, mieloji, gerai?
Vaikai!
Žinau, ką reiškia beveik netekti šitų vaikų.
Niekas nieko daugiau nepraras.
Jie niekada nebus visai mūsų.
Mes norėtume, kad jie matytųsi su jumis.
Taileri! Ką tau sakiau? Ką tau sakiau, Taileri?
Baisiausią močiutę jie jau turi.
Pagavau.
Privalau galvoti apie tai, ko mano dukra būtų jiems norėjusi.
Ir aš nežinau.
Niki, metas grįžti, mieloji.
Manau, kad grįžusi į posėdžių salę, turėtumėte pasakyti tai, ką norite.
Nes jūs - jų močiutė ir turite teisę daryti, ką norite.
Tyliau.
Ką jums sakiau? Tyliau.
Tikiuosi, mes visi įkvėpėme oro.
Ponia Rid pageidauja pratęsti.
Taip.
MES PRIE MŪSŲ NAMŲ
Manau, galbūt ji būtų to norėjusi.
Mano duktė.
Manau, todėl ji ją ir pavadino Princese.
Nes princesę visada išgelbėja.
Gerai jais rūpinkitės.
Verčiau nuleiskime rankas.
Atrodo lyg būtų panaikinti kaltinimai.
Ateikite!
MERGAITĖ... IR BERNIUKAS!
Žirafos - sunkios!
Jau manėm, kad nieko nebus.
Bev.
- Ateikite susipažinti su visais. - Negaliu, brangute.
- Mes labai norime, eime. - Ne.
Gerai, eime.
Puiku.
Ačiū.
Susipažinkite, čia - Bev.
Sveika, Bev! Labas, Bev.
- Bev, čia - visi. - Sveiki, visi.
Taigi, štai.
Pradžios pabaiga.
Manau, kad viskas būtent taip ir atrodo.
Tik liūdna, kad to nebus šiame bute.
- Kur mes dėsimės? - Nežinau.
Aš nežinau, bet kiekviename žingsnyje būsiu su tavim, girdi?
Reikia pradėti viską pakuoti į dėžes.
Gerai.
- Sėkmės. Pasimatysime vėliau. - Su tavim labai linksma.
- Džeisai, tu nuolat pameti raktus. - Tai ne mano raktai.
- Mano - kišenėje. - Tai ir ne mano raktai.
- Gal buvai pagaminusi naujus? - Ne.
Tinka.
Keista.
Kai turėsite laiko, pakalbėsime apie nuomą.
Pardavęs namą, turėjau laisvų pinigų, turėjau kažkur investuoti.
Jums teks išsikraustyti, kai Loren sueis 21-eri.
Fredi.
Turiu kvailą įprotį:
suprantu, kaip myliu žmones tik jų netekęs.
Todėl bus geriau, jei jūs liksite ten, kur buvę.
Po galais, bičiuli.
Matot? Visai ne šiknius.
Nuoma ilgą laiką nebuvo didinama,
todėl turėsiu padidinti ją dėl infliacijos.
Tai gali pasirodyti keista.
Nuomą mokėsite pirmąją mėnesio dieną, gerai?
Juk tai...
„TAMSŪS UŽKAMPIAI“ KAREN NIUMAN ROMANAS
FINANSINĖS NAUJIENOS
LEIDYKLA „FARADAY BOOKS“ ŽLUGO.
Mama!
- Mama! - Mama!
O Dieve.
Juk tai aš.
Taip.
Ateinu, vaikai.
Išvertė Egidija Namavičė