КОЛИ МИ ОДРУЖИМОСЯ
«Враховуючи це, я не вважаю, що Ніккі і Джейсон підходящі батьки
для Принцеси й Тайлера».
Як докладно.
Не все так погано.
Джейсе, ти почав його читати ще до світання.
-Невже вона все це казатиме в суді? -Ага.
-Так. -Аж не віриться.
-Так. -І що це значить?
Це значить, що ми втратимо дітей?
Вони не наші, щоб ми їх втрачали. Поки що ні.
Подивимося, що буде сьогодні в суді.
Три місяці тому я думала, що діти будуть у нас.
Думала, що ми одружимося й житимемо в цій квартирі.
-А тепер… -Ніщо не заважає нам
одружитися. Навіть якщо станемо бездомними.
Мені навіть подобаються весілля на свіжому повітрі…
Я просто так добре це уявляла. Як тут ростуть діти.
Ну…
То надіймося, що ми їх не втратимо.
Яке весілля без дітей?
Це про Різдво так кажуть, але нехай.
-Хочеш чаю? -Дуже.
Знаєш що?
-Давай це зробимо. -Що зробимо?
Одружимося.
Що?
Давай одружимося.
Ми ж уже це проходили. Я відповіла «так».
Це не водійські права.
-Не треба щоразу подаватися наново. -Я мав на увазі сьогодні.
-Що ти таке говориш? -Давай одружимося.
Давай одружимося сьогодні, поки діти в нас.
А чому ні? У мене ще є дозвіл відколи я пропонував тобі три місяці тому.
Ти серйозно?
Я хочу, щоб вони були присутні.
А сьогодні, може, останній день… Забудь. Я кажу дурниці.
Забудь. Усе гаразд.
Добре.
Справді?
-Так. Давай. Я цього хочу. -Так?
-Добре. -Я цього хочу!
Але суд о 15:30.
Як нам організувати весілля до 15:30?
У нас є двоє маленьких помічників.
Цілком. Так. Ні, я почекаю.
Прокидайся! Усі – підйом!
Діти, хочете чогось шаленого?
-Ні. -Ні.
-Що ж… -Добре. Зрозуміли.
-Так. -Ми хочемо сьогодні одружитися!
Так. Забронюйте. Нам підходить. Дуже дякую.
Прекрасно. У них є час на 13:30,
бо Емілі й Пол розійшлися.
-Так! -Так!
То хто за що візьметься?
-Наряди! -І їжа!
Домовилися.
Ти організуєш наряди, а ти – стіл.
Чого ми чекаємо? Давай одружимося!
Діти, ідіть чистити зуби.
Наряди? Це ж найважливіше.
Усе буде добре.
КАМДЕН-ЛОК
Cтворити сім'ю
Твій батько зустріне нас.
Добре. Стосовно обручок:
зараз у нас немає ні грошей,
ні часу купити щось, що ми…
Мені байдуже.
-Це не важливо. -Добре.
Прийшли!
Не кажіть, що це для весілля, бо подвоять ціну.
Добре. Заходьте.
-Вітаю. -Привіт.
У нас стався неочікуваний похорон.
Співчуваю.
Тож нам треба швидко купити квіти.
-Авжеж. -Я вас є щось таке
веселе і яскраве?
-Цього хотів би померлий. -Авжеж.
Еллі. Покажи пані чемерник, будь ласка.
-Дякую. -Добре.
Як ви?
Нормально. Дякую. Усе добре. Так.
Чула, це сталося несподівано.
Так. Десь годину тому…
-Сподіваюся, усе сталося тихо. -Та ні. Діти верещали.
Чесно кажучи, ми певний час про це думали,
тож було приємно нарешті…
натиснути на гачок.
Прошу, не говори з нею.
-Вони чудові. Дякую вам. -Нема за що.
За ці квіти – 45 фунтів.
Ясно. Є знижки для похорону?
Віддам за 40 фунтів.
О, чудово.
Добре. Квіти є.
Давайте, сміливіше. Отак. Тепер – далі. Біжимо!
Он він. Привіт!
-Вітаю! -Привіт.
Дякую, Віку. Набагато легше, якщо розділимося. Побачимося вже там.
Оці двоє відповідають за наряди та їжу.
Ні! За їжу та наряди!
Не знаю, що ми робимо, але краще вже починаймо.
-Ходімо. -Добре, діти.
-Бувайте! -Так. Отже…
Так, Джейсе, мені не слід тебе бачити до весілля.
-Погана прикмета. -Про що ти?
Ми бачимося цілий день.
Ні. Я мружилася приблизно з 09:00,
а тепер болить голова, тож розділимося.
Я піду знайду щось блакитне,
позичене, нове й старе.
Не чув, щоб це казали в такому порядку.
-Ти нікого не забудеш запросити? -Не хвилюйся.
-Розкрий очі. -Вибач!
-Ні! Ні. -Розкрий очі.
Зустрінемося тут через годину.
-Гаразд? -Добре. Бувай!
Весілля о 13:30, суд о 15:30.
У мене буде мало часу, тож підійде будь що позичене.
Ні. Я їх знайду.
-Мазл тов. -Дякую.
-Я трохи поспішаю. -Я написав вам вірша.
Благаю ні. Не може бути. Це прекрасно.
-Справді? Так. -Так.
Я, так би мовити, відклав перо в довгий ящик. Це останній вірш.
Візьми. Порада:
ЩО ТАКЕ ЛЮБОВ? СКОТТ ФІЛБЕРТ
подавай з Вівальді й келихом коньяку, не молодшого за 2005 рік.
І щодо тостів…
Не думаю, що щось принесе більше задоволення, ніж тост
з келихом, який видув сам.
Скотте, я казала, що попрацюю вдома, а ти сходиш на урок склодувства.
Не треба такого робити.
Зрозумів.
Добре.
Знайшла.
-Що це? -Мої сережки. Щось позичене.
Вони мої. Ти їх украла.
-Неправда! -Карен, давно вони в тебе?
Як це так?
-Я в тебе питала… -Будь хрещеною матір'ю.
Я знаю, ти запропонувала, щоб змінити тему, та мені байдуже.
О, не читай цього вірша вголос.
Там п'ять рядків з Кітса.
Добре. Хай вони будуть чимось позиченим.
Ще треба щось нове.
Це щось нове.
Я зрозуміла.
Ненавиджу таке. Вони ж усі однакові.
А я люблю обирати обручки. Бо люблю широкі жести.
Це маленькі жести мені не даються.
Типу, зберігати вірність?
Якщо ви готові витратити більше, в нас є 18 каратів.
Які гарні. І такі приємно важкі.
Ні. Це занадто дорого.
Так. Твоя правда. Узагалі не купуй їй обручку.
Подаруй їй ваучер на книжку й бомбочку для ванни. Вона цього варта.
Так. Варта. Чи можу я…
взяти його на виплат?
-Якщо заплачу більшу частину зараз… -Вибачте.
-…а решту – в наступному місяці. -На жаль, ні.
Що ж.
-То тобі ці подобаються? -Але грошей нема.
-Я доплачу різницю. -Що? Ні.
За них мушу заплатити я. Для того й таксував у години пік,
щоб дозволити собі чотири п'ятих ціни цих обручок.
Ти сам їх і купиш, бо потім віддаси мені гроші. Давай.
Я можу позичити найкращому і єдиному другу кількасот фунтів.
Ні. Я не можу. Ні.
Джейсоне…
Скажи «так».
-Ні, друже. -Гей…
Скажи «так».
Так.
-Усе дістала? -Привіт.
Майже. А ти всіх запросив?
Так. Відправив повідомлення в групу…
У Карен на це пішло вісім місяців.
А ми впоралися за ранок. І кави взяла.
Можемо організувати Олімпіаду.
У мене тут більше слів, ніж у інших наречених.
КВІТИ – КАРЕН – ВОЛОССЯ – МУЗИКА
-А що в нас із цим? -Музика. Нічого. Але не страшно.
Де нам уранці дістати музикантів?
Ні. Ні…
РЕЄСТРАТУРА
Божевілля якесь. Мій єдиний син – і ось як ви це робите?
Вибач, мамо.
У мене й хвилини не було підготуватися. Я була в бридж-клубі.
Сандро, у вас чудовий вигляд.
Я ненавиджу більшість подруг і вдягаюся так, щоб вони заздрили.
Ідіть сюди.
Вітаю. «Cheerio»? Мармелад? Звичайні цукерки чи кислі?
Візьму кислі.
Хороший вибір.
-Привіт. -Привіт, Джен.
-Так. Це можна. -Ніккі.
О боже! Джен!
Вибач. Трохи спітніла. Я прямо з йоги.
-Можу сидіти на рушнику. -Та ну.
Я привела Дзвіночка. Нічого?
-Так. Чудово. -І її бойфренда.
Привіт.
Він такий милий. У нас чудові стосунки.
Джен, я не думала, що ти прийдеш,
бо п'ять днів тому я тебе звільнила.
Я вже про це й забула.
Це найкраще, що зі мною сталося.
Ми з Дзвіночком заснували бізнес.
-Називається «Джвіночок». -О боже, як гарно.
-І що це за бізнес? -Служба доставки
будівельних і покрівельних матеріалів.
Цікаво! Це прекрасно.
Я так нервуюся.
Не треба.
Авжеж це складно, оскільки бракує даних про товарні запаси,
але ми аутсорсимо кадри і масштабуємося поволі,
залежно від фінпотоків.
Ясно. Це вселяє впевненість.
Чорт забирай, де ти був? Наша черга через десять хвилин.
Що? Ви дозволили їм обирати наряди. Ось ваші.
Не треба було давати їм ті старі книжки, що мама принесла.
Вона закреслила расистські,
але залишила всі сексистські шматки.
Нічого. Вигляд у нас чудернацький, та не занадто.
Але на межі.
Дякую. Котра година?
Пів на другу. Треба прискоритися.
Ну, зробімо це.
Пол дуже любив сов. на жаль, Емілі не любила.
Тому й скасували весілля.
Почнемо?
Так.
-Привіт. -Привіт.
-Сміливий вибір. -Правда?
Так.
-Не знає, що таке квіткова дівчина. -Так.
І ми не розуміємо, що означає жираф, але…
Тату, сюди!
-Усе добре? -Так.
-Дуже мило. -Дякую.
-Усе гаразд? -Так.
Це тобі.
От тепер у нас чудернацький вигляд.
-Вибач. -Нема за що.
Ні. Саме так я собі це завжди й уявляла.
Леді й джентльмени, сьогодні ми тут, щоб одружити…
-Швиденько. -…швиденько одружити Емілі й Пола.
-Ніккі та Джейсона. -Вибачте.
Ніккі та Джейсона в присутності їхніх друзів і рідних.
Думаю, ви хочете сказати щось одне одному.
Так.
-І я хочу. -Ти перший.
Ніккі.
-З нашої першої зустрічі… -Так.
-…я знав, що завжди любитиму твою… -Так.
-Добре, усмішку. -Ага.
…твою енергійність, безмежну радість, доброту, сміливість,
емпатію, розуміння й чуття гумору.
О боже.
Ніккі, ти хочеш…
Надійний, романтичний, чесний, веселий. Який у тебе вигляд, коли смієшся.
Обличчя.
-Ясно. -Усе добре,
-ми знаємо почуття одне одного. -Так.
Джейсоне, чи береш ти Ніккі в дружини,
ділити з нею життя,
любити, втішати й підтримувати її, хоч би яке було майбутнє?
Беру.
Ніккі, ти береш…
Так. Беру.
За стародавньою традицією наречені обмінюються обручками.
О, ні, у нас такого не буде.
Дивися. Так.
-Джейсоне! -Дякую, друже.
Ось.
Розмір підходить?
Підходить.
-Не знаю, чи ця підійде. -Зараз.
Добре. Тепер ставте підпис у журналі – і ви одружені.
Ні, зачекай. Вибачте, хочу сказати, як слід.
О боже. Мені погано даються правильні слова.
Коли говориш про щастя, завжди звучиш, як ідіот.
Правда ж?
Може, щастя – це коли тобі байдуже, що тебе вважають ідіотом?
Тож я просто скажу…
Я дуже тебе люблю.
І я дуже щаслива.
О, дякую.
Скажемо їм, що ми не Емілі й Пол?
-Ні. Я хочу фото з совою. -Добре. Обережно.
Отак.
Цілуй її!
Годі. Скромніше.
-Поздоровляю. Це прекрасно. -Дякую.
До речі, здається, я заробив тобі трохи грошей.
-Невже? -Так.
Відкрив шорт.
На одне невеличке видавництво. Давно не почувався так збуджено.
О, клас. Помираю з голоду.
-Це весільний бенкет? -Ні, це фургон з бургерами.
Ходімо швиденько.
Діти, ми такі раді, що ви це побачили.
Ви тепер трохи побудете з Джоном і Джиллі, добре?
А в нас зустріч із суддею.
Знайте: хоч що станеться – ми вас любимо.
-Дуже любимо. -Дуже.
-Дуже. Ідіть сюди. -Давайте.
Народ, зараз слушний час?
Бо я забув вручити вам весільний подарунок.
Тому я просто залишу його тут.
Так, помчали.
-Візьмете квіти й кекси? -Авжеж.
Ніккі, швидше.
Так. Вибач.
-Що ви робите? -Ми йдемо з вами.
Тримайте. А що вам, друже?
У вас є террін з лосося?
На жаль, ми щойно продали останній.
Може, аранчині?
Скотте! Чого ти там стоїш? Біжимо!
Ми вчасно?
Усе добре.
Не бачу її.
ЗАЛА СУДУ
Здається, її нема.
Може, вона не…
Що ж… Може, вона передумала.
Ні, мені так не здається.
-Вітаю. -Вітаю.
-Не розумію. Чого вона нас ненавидить? -Ось і дізнаємося.
Час настав.
Так. Настав.
-Ходімо. -Так.
СІМЕЙНИЙ СУД ЗАСІДАННЯ
08:00 – 18:00
Так. Хто тут у нас?
Джейсон Росс.
Так. Дякую, Ваша честь.
Я певний час думав, як найкращим чином
висловити, що для нас значать ці діти.
І як сильно вони нас змінили.
Можу лише сказати, що, коли я був малий,
тато надівав на пляж напрасовані штани й сорочку на ґудзиках.
А тепер він стоїть он, одягнений як чарівник, з паличкою,
яку я точно знаю, він купив окремо.
Вони зробили таке з ним за три місяці.
А ще ми сьогодні одружилися,
бо не могли уявити, як ми це зробимо без них.
Чесно скажу: ми більше нічого не хочемо без них робити.
Ось що я хотів сказати.
Ясно. Дякую за виступ. Та я лише перевіряла імена.
Зрозумів.
Отже, Джейсон Росс.
Так, Ваша честь. Це я щойно виступав. Дякую.
-Ніккі Ньюман. -Це я.
І місіс Беверлі Рід.
Це я.
Ми тут через Принцесу й Тайлера. Дякую, що прийшли.
Я так розумію, що місіс Рід хоче зробити заяву від імені сім'ї. Так?
-Так. -Місіс Рід.
Чорт. У неї папки з закладками.
У них нема квартири, грошей, і вони роблять ставки.
Вибачте. Ті гроші – інвестиція, а не ставка.
Це залежність. Як його любов до алкоголю.
У нього нема проблем з алкоголем.
Навпаки, це він мені завжди каже…
У нього нема проблем з алкоголем.
Принцесу не тепло вдягають. У неї завжди розстібнуте пальто.
Протестую, Ваша честь. У неї дуже теплий светр.
Тайлер завжди без рукавичок.
Вибачте. Він їх не надіває надворі,
бо не хоче, щоб вони мерзли.
Він водить авто, як попало. Наче італієць. Мабуть через випивку.
-Послухайте. Вибачте… -Сядьте.
-Це не реп-дуель. -Але ми хороші люди.
Занадто хороші. Недостатньо суворі.
Ми суворі й круті! У мене є тату.
Що таке?
Вибачте, я встав, не знаючи, що я збираюся сказати.
Просто чудове засідання.
-Я не хочу, щоб діти залишилися в них. -Чому?
Бо я вже втратила дочку. І цих дітей я не втрачу.
Ви думаєте, ми цього хочемо?
Думаю, слід зробити паузу й розійтися по своїх кутках.
Вона нас не ненавидить.
Просто любить їх.
Гей! Заходьте.
Піду в туалет, добре?
Діти!
Я розумію, як це: майже втратити цих дітей.
Ніхто більше нікого не втратить.
Вони будуть наші й ваші.
Приходьте до них.
Тайлере! Що я тобі казала? Тайлере!
Ви все одно лише друга за суворістю бабуся.
Квач! Ти квач!
Я мушу думати про те, чого б для них хотіла дочка.
Але я не знаю.
-Нік, треба повертатися. -Так.
Думаю, вам треба зайти й сказати те, що ви хочете сказати.
Бо ви їхня бабуся й можете робити, що хочете.
Так, тихенько.
Що я тобі казала? Ану тихо.
Що ж, думаю, ми трохи заспокоїлися.
Місіс Рід каже, що хоче продовжити.
Так.
МИ ПОРЯД З НАШИМ ДОМОМ
Може, це те, чого вона хотіла б.
Моя дочка.
Може, тому вона назвала дівчинку Принцесою.
Бо принцес рятують.
Дбайте про них.
Давай опустимо руки.
Бо так здається, що з нас зняли обвинувачення.
Ідіть сюди!
ЦЕ ДІВЧИНКА… Й ХЛОПЧИК!
Ура!
Ох, діти.
Жирафи такі важкі!
Якийсь час усе висіло на волосині.
Бев.
-Познайомтеся з усіма. -Не можу, сонечко.
-Просимо вас. -Ні.
Гаразд. Добре.
Чудово.
Дякую.
Знайомтеся. Це Бев.
Привіт, Бев!
-Бев, а це – усі. -Привіт, усі.
Ось і все.
-Кінець початку. -Так.
Мабуть, так почуваєшся, коли маєш усе.
Жаль, що вони ростимуть не в цій квартирі.
-Де ми житимемо? -Не знаю.
Але я буду з тобою на кожному кроці цього шляху. Ясно?
Треба починати пакувати речі в коробки.
Добре.
-Удачі. Побачимося пізніше. -Дуже смішно.
-Джейсе. От чому ти губиш ключі. -Це не мої клічі.
-Мої в мене в кишені. -Це не мої ключі.
-Ти робила копії? Ні? -Ні.
Працюють
Дивно.
Як буде час, поговоримо про орендну плату.
У мене були гроші від продажу будинку, і мені потрібний дохід.
Але ви мусите виїхати до того, як Лорен виповниться 21 рік.
Фредді.
Знаєте, я завжди
розумію, як я люблю людей, коли вони йдуть геть.
Тож найкраще буде, якщо ви залишитися там, де ви є.
Чорт забирай, друже.
Бачите? Не мудак.
Останнім часом орендна плата не змінювалася,
тож, можливо, я вам її трохи підвищу.
Годі, мені вже ніяково.
За квартиру платите першого числа.
Це ж просто…
ТЕМНІ КУТКИ РОМАН КАРЕН НЬЮМАН
ГАРЯЧІ НОВИНИ У СФЕРІ ФІНАНСІВ
ВИДАВНИЦТВО «FARADAY BOOKS» ЗБАНКРУТУВАЛО.
ШАРОН ТОМАС АДАМС
ОПЛЕСКИ
ІДЕЇ
СМІХ
СУШЕНІ ПРОДУКТИ – СВІЖІ ОВОЧІ КОНСЕРВИ
Мамо!
О боже.
Це мене кличуть.
Ага.
Іду, діти.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко