Ach jo. Nedáme gól ani v exhibičním utkání.
- Přátelským. - Na tomhle nic přátelského není.
Exhibici se tu říká přátelák.
Já se z tohohle sportu zcvoknu.
Rebecco. Omlouvám se.
Přijeli jste až do Amsterdamu, a my vás v Ajaxu uvítáme takhle.
Byli jste na nás hodní. Vzhledem k okolnostem.
BEZ ZAVY TO NEMÁ SMYSL
A je to.
- Tak zase příště. - Děkujeme.
Byla čest hrát na stadionu Johana „Krojfa“.
Ale ne, to pro nás to byla čest. Ale vyslovuje se to Johan „Krajf“.
No ale i tak.
To je ale depresivní písnička.
To je demoralizující výsledek, že?
Ano, ale naštěstí jsme demoralizovaní už byli.
Jo. Takže, Royi Kente, nemyslíte si, že objektivně špatný výkon Richmondu
je způsoben tím, že jste bez Zavy úplně neschopní?
A koho to zajímá? Byl to blbej přátelák. Bezvýznamnej zápas.
Stejně jako tenhle rozhovor.
Stejně jako vy i vaše práce.
A mě už nebaví předstírat, že mě to zajímá.
Pane jo.
Dobře.
Jane...
- Bezva růžová. - Ahoj. Dík.
Tak. Večer v Amsterdamu.
Využijme toho. Jaký je plán?
Já už bohužel něco mám.
Jsem v Amsterdamu poprvé
a vydám se do Čtvrti červených luceren za někým výjimečným.
Ne.
- Tak půjdeme samy, holka. - Ráda bych...
- Vycouvalas rychle. - Jak víš, co chci udělat?
Protože máš v hlasovým rozsahu tón, který trefíš, jen když se omlouváš předem.
- Tak šup. Ven s tím. - Dobře.
Prý dneska bude vidět nejlepší polární záře vůbec.
Jakože bude fakt polárně nejzářivější. V Norsku.
A Jack na mě právě teď čeká na letišti ve svým letadle.
Nepáře se s tím.
Je to bezva.
Běž.
- Slibuju, že ti to vynahradím. - Jo.
Dobrá práce, Jane.
A Royi, znovu díky za ten rozhovor.
No jo. Není zač.
- Mám tě ráda. - Taky.
- Kam běží? - Někam, kde si ji prý zaslouží.
Tady je.
- Dobrá nálada. - Jo.
- Počkat. - Vlastně...
Co tě napadá?
Že je z té změti klíčů dokážeš dostat jenom ty.
Sklíčenosti? Hezky.
Něco jim řeknu.
Hej, kluci.
Řeknu tři slova, která trenéři říkají, jen pokud je myslí safraportsky vážně.
- „Jsme k hovnu.“ - Ne.
- „Vědomosti mají moc.“ - Jo, ale ne.
- „Žít, smát se, milovat.“ - Ne.
Správná odpověď je: „Dnes ruším večerku.“
- Co? - Správně.
Nechci vás krasotinky vidět, dokud neodjedeme v kolik, kouči?
V 10 ráno, bejby!
Slyšeli jste. V 10 ráno.
Tak se opatrujte, Poldové z Hill Street.
Dobrý tah, kouči.
Jo. Oni to potřebují.
Ale ty víc.
V Amsterdamu nemáme večerku!
Nezdřímneme si, ať vydržíme dýl?
Ne, to překonáme. V pět si dáme sraz na recepci.
Jo!
Dneska to bude mazec!
Pro tebe to neplatí!
Jdeme.
To jako fakt?
Ty pauzu v tréninku nemáš, vole!
A co moje věci?
Aha.
Vyhoď je, prosím tě.
Odchod!
Bomba. Bezva. Tak se bavte.
My koukneme na památky. Trénink v Amsterdamu.
- A ty nic nevyhazuj, jasný? - Dobře.
Vydrž, trenére!
Vystupuju z busu v klusu.
Běžíme!
Bude to skvělý.
Poslyš, nepůjdeš večer se mnou?
Moc rád. Díky.
No tak fajn. Nejdřív zajdeme do Čtvrti červených luceren.
Věděls, že historie Amsterdamu sahá až do 13. století?
Mazec, ne?
Trenére, tudy.
Tohle je světoznámý „Úzký most“.
Jo.
Známý též z velkofilmu o Jamesi Bondovi Diamanty jsou věčné.
Nech těch průvodcovských keců, ty debile.
Tak. Teď poběžíme k nejužšímu domu v Amsterdamu.
Budeš čubrnět, hochu. Pojď. Pohyb, hochu.
- Ahoj. - Fujko, co se děje?
- Nic. Proč? - Kecáš!
Cítím, že máš nějakej problém. Říkej.
Odrzlo, tentokrát se ale pleteš.
Nepletu se nikdy.
Bože.
Co to je za zvonění? Jsi v kasinu?
Ne. Akorát se sama procházím po Amsterdamu.
Jen tak nalehko. Nemám s sebou ani kabelku.
No jo. V Amsterdamu. Já zapomněla. Závidím.
Dej si trávovej dortík. Zavolej, až ti hrábne.
- Měj se. - Čauky.
- Jo. - No?
Viděl jsem vás a pomyslel si:
„Té krásné ženě musím něco říct.“
Aha. A co přesně jste chtěl...
Panebože!
Sakra.
Panebože!
Nejste zraněná?
Ne. Dobrý.
- Studený. - Plavte sem.
Pardon, neviděl jste, kam mi spadl mobil?
To je fuk. Žijete. Šup.
No jo. Je to můj mobil, no. Takže...
Aha.
Pojďte. Musíte se zahřát.
Co jste mi to chtěl říct?
Že jdete po cyklostezce.
A jak jsem to do prdele měla vědět?
Město na hovno.
Pojďte.
Víš, jak Jordan nechtěl mít Reeboky na olympiádě?
No jasně.
Cruijff na poháru nechtěl mít Adidas.
ŠÉFKO, MÁTE VEČER ČAS?
Měl dres se dvěma pruhy. Drsňák.
Je to ikona 60. let a byl slavnější než Jordan.
Byl jako Jordan a Lennon dohromady.
To je zajímavé.
- Vybrals, kde se najíme? - Ne, já zapomněl.
Už hledám.
Tak.
To by mohlo být fajn. Yankee Doodle Burger Barn.
„Autentický zážitek amerického stravování s velikými, americkými porcemi.“
Na známé jídlo si zajdu moc rád.
- Co ty na to, kouči? - Jaké mají hodnocení?
Mají 2,7.
Z pěti.
Najdeme lepší.
Dobře, no.
Nevím, co to se mnou je, kouči.
Mám pocit, že jsem nějak ustrnul nebo co.
Musím si nějak vyčistit hlavu.
Třeba se nechat praštit do obličeje nebo...
Nebo vypít pár flašek červeného a seřvat mámu.
Chci prostě zkusit něco nového.
Pomoz mi, chci inspiraci.
Na tahle slova od tebe čekám už strašně dlouho.
Měli jsme zajet vlakem do Paříže.
Něco k pití, pánové?
Leffe Blond.
- Já si dám pivo, panáka te... - Ne!
My už odcházíme, ale díky.
Nic se neděje.
Tak jsme všichni.
Takže, jaký je plán, kapitáne?
Chci slyšet vaše návrhy.
Večer v Amsterdamu nejlíp strávím cestou do Paříže.
Řeknu to znova. Nedělám si srandu.
Tátu napadlo, že si můžeme lodí projet kanál.
- Jo, uvidíme město. - Jsme u Haagu.
Zajdeme k Mezinárodnímu soudnímu dvoru. Můžeme se tam na něco zeptat.
Chci vidět tulipán.
- Jako tulipánový pole? - Ne, stačí jeden.
Celý pole by bylo moc.
Počkat. Děláte si srandu, že jo? Musíme jít na erotickou show.
To je teda kultura.
Hej, Trente! Co máme dělat?
No tohle město má úžasná muzea.
A dnes vlastně proběhne takzvaná Museumnacht.
Mají otevřeno do noci.
Já se sem nepřijel učit.
Jo.
- Pardon. - Ale díky.
Nevím. Město je zajímavý,
ale asi bude jednodušší, když zůstaneme tady
a podíváme se spolu na filmy.
Same, prosím tebe.
Ahoj, kluci. Bavte se.
- Pane Higginsi, kam jdete? - Dnes se z mladého Williama stane muž.
Zdar.
Ne.
Jane Maasi, pocházíš odtud. Něco navrhni.
- Jo. - No jo. Říkej.
Dobře, turisti. Špatný nápady už máme za sebou.
Poslouchejte, můj bratranec Martin Garrix bude dělat dýdžeje
- na soukromé nonstop párty. - Bratranec.
Bude se tam chlastat, tančit, baby tam budou až do rána,
kdy se začne podávat vydatná snídaně.
Promiňte, kluci, ale asi se nezúčastním.
Jo, snědl jsem sledě a je mi špatně od žaludku.
- Přijdeš o tu erotickou show. - Myslíš o tu párty.
Už se těším na lechtivé historky.
Mějte se.
- Zatím. - Jo.
Čauvec.
Hodně pij!
Tak. Takže se shodneme na té párty, že?
- Jo. - Bezva.
Ale je to v Groningenu, dvě hodiny busem.
Dvě hodiny?
- To uteče. - Dvě.
Bude to super.
Hej, amigos. Co se rozdělit?
Tulipáni za mnou.
Ne! To nedovolím.
Vybereme jedno místo a půjdeme tam jako tým.
Pardon. Asi si objednáme to pití.
A donesla byste mi obří pakl ubrousků? Děkuju.
Budeme hlasovat.
- Erotická show zní divně. - Nepůjdeme tam.
Chci tady vidět ty vyhlášený tulipány.
Máte tu překvapivě dobrý tlak vody, na to, že jsme na lodi.
Haló?
Do prdele.
Haló?
DÁNSKÉ AEROLINIE
UVIDÍTE DVAKRÁT VÍC EVROPY ZA PŮLKU ČASU
Haló?
PRO VÁS
PRÁŠKY V NĚM NEJSOU (PŘÍSAHÁM)
Ty vole.
A tamhle je lavička z Hvězdy nám nepřály.
Z toho filmu!
Turisti!
Červené lucerny.
- Správně. - Super. Tak jo. Bezva.
- A doma vše klape nebo... - Jsme tu.
Jmenoval se Chet Baker.
Nadaný americký trumpetista a skvělý zpěvák. Feťák.
Trpěl depresemi, ale to mu nebránilo v tom, aby skládal krásnou hudbu.
On mě vlastně k jazzu přitáhl.
Člověk slyší jeho osud a říká si, že to je vlastně takový punkrockový.
A 13. května 1988
umřel přímo tady.
Ty jo. A jak umřel?
Vypadl z tamtoho okna.
Byla to nehoda? Skočil, nebo ho někdo strčil?
A my tu záhadu dneska vyřešíme.
Ne, jenom té legendě jdeme vzdát hold.
Proč umřel? Nevíme, Wille.
- Ale víme, že drogy jsou svinstvo. - Jo.
- To je fakt. - Jo.
Můj kámoš Kenneth, náš řidič, mě nedávno zásoboval.
Vozíš to přes hranice? Není tu toho dost?
No, ale já nechci, aby mi tu medicínu zdanili.
Já ti nevím.
Já byl vždycky spíš na pivo nebo na bonbóny.
Ale bonbóny ti v mozku neutvoří nové nervové dráhy.
Představ si, jak čerstvý, bílý sníh pokrývá všechny stopy
všude, kde jsi kdy byl,
a nutí tě... ne, vybízí tě k tomu, abys začal odznova.
Jak to chutná?
Hnusně, takže to většina lidí dává do burákového másla, želé nebo jogurtu.
A my to máme v čem?
Ani v jednom. My budeme mít čaj.
Ale no tak. Děláš si srandu?
To je jako schovat hovínko do smoothie ze zvratků.
Neříkám to moc často,
protože je to podle mě jasný, ale věř mi.
Tohle ti změní vědomí.
Já to nedám. Promiň.
No teda.
Dal sis trochu?
- Tak co? - Devět hlasů pro erotickou show.
Devět hlasů pro tu párty.
A jeden hlas pro tulipán.
Takže máme dvě možnosti. Erotická show a soukromá párty.
A někdo hlasoval i pro tulipán, ne? Ale kdo?
Dani, napsal jsi to španělsky.
„Někdo“ to napsal španělsky. Jo.
Hele, to je jedno, co si vybereme. Ale musíme se shodnout. Proberte to.
Při erotické show by mi bylo spíš trapně, než aby mě to vzrušilo.
Že jo?
Proto jsem pro, abychom se koukli na pár filmů.
Ale... Jak říkám, i když je Janův návrh složitý, je to fajn alternativa.
Jo? Bezva. Tak jdeme.
Ale ne. Kluci. Poslouchejte.
Na tu párty to máme dvě hodiny.
Ale jsme jenom deset minut od toho, abychom se podívali na sex. No tak.
Nazí lidi...
Povíte prosím mému kamarádovi, že to je nudný turista?
- Jak se jmenujete? - Říkají mi Van Damme.
Tak, Van Damme, radši si zaplatíte, abyste koukal, jak to dělá unavený pár,
nebo radši půjdete na párty, na které to možná budete dělat vy?
Unavený pár?
Vyčerpaný.
Náš večer v Amsterdamu konečně může začít!
V Groningenu. Jo!
Moment, nejdřív se musíme najíst.
No to jo. Dobře, co chcete?
- Ramen. - Šavarmu.
- Vždyť jsme nejedli... - Sušenky s trávou? Mexický jídlo?
- Haló? - To jsem já. Můžu dál?
No jistě. Jistě. Je to váš dům. Loď.
Zdravím.
Nemusel jste jít pryč.
Ne, ale sprchovat se na lodi cizího člověka je nepříjemné.
A neměla byste se bát, že na vás kouká špehýrkou.
- Špehýrkou? - Jo.
Už taky nejste nejmladší.
Já myslela, že budete mít spíš webku. No každopádně vám děkuju.
Teče vám krev.
- Cože? - Teče vám krev.
Co?
- Proboha. - V klidu. Posaďte se.
Ani nevím, jak se to stalo.
Jsem bývalý voják.
Tohle mám nacvičené.
A nechci mít na podlaze krev.
Jo.
Máte silné kotníky.
Jo. Často nosím boty na podpatku. Do práce.
Tak. A je to.
Pardon. Síla zvyku.
To ten vojenský výcvik.
Ten čaj byl moc dobrý. Děkuju.
Nebyl by lepší s brandy?
To ne. Jenom počkám, dokud mi neuschne oblečení, a pak půjdu.
Za dvě hodiny a 40 minut.
Dobře.
Jestli nechcete čekat, dám vám ho mokré a zavolám taxi.
Nebo můžu udělat večeři.
No, hlad vlastně docela mám.
A... mokrý oblečení by bylo docela těžký, takže jo.
Srát na to. Bude to fajn.
- Dobrá. Gezellig? - Jo.
Tak počkejte.
Klidně si tu něco vyberte.
Mám si dělat starosti s tím, že tu máte obří bednu s ženským oblečením?
V tom vašem plovoucím domě?
Nejsou to trofeje, že ne?
Ne. To je mé bývalé přítelkyně. Byla vysoká jako vy.
To je mi líto. Umřela?
Bohužel. Ne.
Vezměte si cokoli.
Nemyslím si, že bych si měla půjčovat obl... No ale tohle je pěkný.
Převlečte se. Najíme se a pak půjdete.
Jo. Dobře.
A po večeři vám můžu namasírovat nohy.
V žádným případě.
Určitě? Mám dobrou techniku.
To vám věřím, ale oželím to.
Tak dobře. Stůjte si tady s unavenýma nohama, navíc úplně střízlivá.
Mně je to naprosto jedno.
Dobře. Tak pojďte. Dám si.
Gezellig.
Na řece Amstel postavili přehradu, dam. „Amsteldam.“
Amsterdam. To je dobrý, ne?
- Tak šup. - Stůj, vole. Aspoň na sekundu, vole.
Prosím.
Bože.
Jak to, že toho o tomhle městě tolik víš?
Je to Amsterdam. Jak to, že nic nevíš?
Nikdy jsem tu nebyl.
- Co? Nikdy? - Ne.
- Ani na jedné ožíračce? - Ne.
- Na mezinárodním zápase? - Ne.
Nikdy ti sem nepřesměrovali let kvůli cestujícímu, co se chová jako kokot?
- To se neděje. - Ale jo.
Stává se to, když se člověk chová jako kokot. A já se tak choval.
Vypadá to jako město od Disneyho.
Všechno mi připadá falešný.
Není to falešný.
Prosím tě. Větrný mlýny? Falešný.
Ani odtud nepocházím, a uráží mě to.
Mlýny jsou opravdický. Co to plácáš?
Uvěřím, až to uvidím.
MLÝN
Potřebujeme kola.
Co? Ne!
- Jestli chceš odejít... - Uvidíme se ráno.
Zdravím.
Zdravím. Prosím.
Máte vanilkovou vodku?
Bože, to ne.
Tak pivo, prosím. Díky.
- Prosím, drahoušku. - Díky.
Můžu se vás zeptat? Víte, kdo jsem?
Můžu vám říct tajemství?
Dneska můžete být, kým chcete.
Jo.
Zůstaňte tady i na párty. Přijde Hromopéro.
Fajn atmoška, dobří lidi.
- To zní dobře. Zůstanu. - Trente! Zdravím.
Nalijete drink mému známému z práce?
Pardon, ale říkal jste Hromopéro?
Asi jsem jinde, než jsem myslel. Moje chyba. Mějte se.
To se stává pořád.
Jo.
- Coline! - Rád jsem vás viděl.
Coline, já to o tobě vím.
Už několik měsíců. Nikomu jsem to neřekl.
Takže pro to musím mít dobrý důvod, ne?
Jo.
ŠÉFKA
PÍŠU JEN TAK.
SNAD SE DOBŘE BAVÍTE.
AMSTERDAMSKÁ MUSEUMNACHT.
UMĚNÍ JE VE DNE SKVĚLÉ, ALE V NOCI JE LEPŠÍ. VYZKOUŠEJTE TO.
Vaše bývalá má skvělý vkus.
No, tyhle se jí nelíbily.
Jak taky jinak. Dostala je ode mě.
Ale co. Gezellig. Ne?
To voní skvěle.
Už to skoro je.
Nedáte si pití?
- Moc ráda. - Prosím, nalijte si.
Takže, mám se bát, že sem vejde obří Holanďanka
a uškrtí mě, že mám její šaty?
Ne.
Mezi námi je konec. Už dlouho, takže nemějte strach.
Jasně. Nechtěla jsem vás... Podrobnosti mi říkat nemusíte.
Byla mi nevěrná.
Moc jsem ji miloval, zlomilo mě to.
A byl jsem nebezpečně blízko tomu, abych zničil vlastní rodinu.
Ale pak, časem,
mi došlo, že mi to vlastně neublížilo. Naopak mi to pomohlo. Chápete?
Na zdraví.
Proost.
- Průst. Proust. - Proost.
Proust.
Moment, to nějakej Holanďan zpívá „She Believes in Me“ od Rogerse?
Tak prr. Ten „nějakej Holanďan“ je náš slavný André Hazes
a zpívá „Zij Gelooft in Mij“, víte?
Dobře.
Jo, ten „gambler“ ji nazpíval jako první, ale...
A kdoví, možná v jeden zvláštní den.
Pokud zvolím správnou píseň.
Najdu si k ní cestu.
- Co sakra děláš? - Trpělivost.
Kolo?
Děkuju. Dvě, prosím.
Výzvy miluju. Podržte ho.
Kámo, dneska to bude fakt dobrý.
- Nechci tu jezdit na kole jak ocas. - No tak. Bude to fajn.
- Voilà. Šedesát eur. - Tady je kilo.
Díky.
- Na. - Dej to pryč.
- No tak. - Já ho nechci.
Pojedeme najít mlýn.
- Říkám, že ne. - A proč?
Neumím jezdit na kole!
Peníze nevracím.
Já se z tebe poseru. Umíš si aspoň zavázat tkaničky?
Neser.
Když jsem odjel do Sunderlandu, děda mi říkal, že mě to o Vánocích naučí,
ale pak umřel, a tak jsem nikdy na kolo nesedl.
Ale tím, že jsem se to nenaučil, jsem vlastně zneuctil jeho památku,
tak se stydím. Už o tom nemluvme,
ať si na tobě můžu vylívat blbý pocity, i když si to třeba nezasloužíš.
Do toho, Royi. Udělej to pro dědu.
Do prdele.
Tak, narovnej se, dívej se před sebe a šlapej.
A hned znovu.
Nohy na šlapátka.
Tak. Hezky. A šlapej.
Dej nohu na šlapá...
Tak jo. Dobře.
Nasedni. Tak. No vidíš.
Naštvaně ho zvedni.
Hezky. Šlapej. To je ono!
Hezky. Šlapej. Vždyť už... To je ono!
Hezky!
Už jsi dvě sekundy jel. Zlepšil ses.
Klídek, kámo. Hoď se do klidu.
Hej! Co je? Jde ti to. Uklidni se.
Čemu tím prospěješ?
Tam. No vidíš. Pěkně.
- Nezatočím na druhou stranu. - Tudy.
- Nemůžu zatočit. - Za mnou.
- Přejeď mě! - Nemůžu!
Je to o rovnováze. Jako při kličkování.
To umíš, zvládneš i tohle. Tak.
Jo, hezky.
- Dobře. - Já tě zabiju!
- Jedeš! - Jedu.
Pojďme kurva najít nějakej mlýn!
Pro dědu! Ale počkej na mě.
Sedíme tady?
No jo, říkals, ať vyberu dobrý místa, tak...
Jo, ale tady je to moc... na očích.
Ale ne. To je, jak když jsem na stand-upu seděl vpředu vprostřed.
Zahrají něco, co mě zesměšní?
To nic. Vybrals dobře.
- Tady máš drink. - Děkuju.
Díky, žes šel taky.
Jeden poutník je jen fanatik, ale dva poutníci spolu, to už je pouť.
Na zdraví.
Už to začíná.
Vítám vás v Jazz Café Alto. Jsem Dante Charlesová a jsme kapela Kartel.
- Miles Davis kdysi prohlásil... - Jo.
Pamatuješ ten večer...
A tehdy jsem jí to o sobě řekl podruhé.
Ale tentokrát mi to už věřila.
A teď... jsme si blíž než kdy dřív.
A co tvoje dcera?
Ta nikdy nebyla spokojenější.
Chtěl jsem říct,
že bylo fakt náročný to tajit.
A to nejsem profi sportovec.
Jak to děláš?
No... celej život vedu v podstatě dva životy.
První je pracovní.
Nikdo z klubu to o mně neví.
Myslím, že by jim to bylo jedno, ale takhle je to prostě jednodušší.
A pak soukromý.
Někomu to přijde sexy.
Někomu to prý nevadí, ale časem je to unaví a jdou o dům dál.
A do klubu pak přišla ta doktorka Sharon.
A díky ní jsem pochopil, že mě...
něco trápí.
Trápí mě to, že ty dva životy nemůžu nějak spojit do jednoho.
Nechci jít všem příkladem.
Nechci, aby se mi lidi omlouvali.
Chci jenom to, abych po vyhraným zápase
mohl políbit svýho kluka, stejně jako ostatní dávají pusu své holce.
Nedokážeme vyřešit všechno, co nás trápí.
Ale nechci předstírat, že mě netrápí nic.
Jak ses to o mně dozvěděl?
Jako novinář jsem využil svých holmesovských deduktivních schopností.
Viděl jsem, jak se s někým líbáš.
Jo.
To jsou zvony Westerkerku.
Anne Franková tyhle zvony slyšela každý den.
Bydlela tamhle.
U toho růžovýho trojúhelníku?
Ten tam asi dali později.
To asi jo.
„Od života nečekáme nic, co víme, že je nemožné.
Spíš začneme chápat, že během života zasejeme semínka,
ale sklizeň zatím nepřichází.“
Byl to skromný syn kazatele.
A ano, měl svoje problémy, ale nikdy mu to nebránilo v tom, aby hledal krásu.
Protože když najdete krásu, najdete inspiraci.
Tedy pokud budete tak odhodlaný jako Vincent.
Nikdy se nevzdávat. Bez ohledu na množství neúspěchů.
Když víte, že děláte něco, co je vaším osudem, musíte se snažit.
Tam u nás...
V Kansasu, mé domovině... je tahle květina symbolem našeho státu.
Tohle si vezměte.
Zavíráme za tři minuty.
Merci, brouku.
Jasně.
Jsme v Nizozemsku! Měli bychom ochutnat nizozemský jídlo!
- Jsem Francouz! To radši umřu! - Ne!
A dost!
Ty varianty nás dostaly na rozcestí!
Tak to bude pořád?
Budeme se krčit u notebooku a koukat na filmy?
Jak budeme postupovat?
Jak vyřešíme tu neschopnost dojít ke kompromisu?
A tyto rozkoly. Ten vztek?
Kapitáne.
Trenére, vím, že chceš pro mě jenom to nejlepší,
nebo aspoň pro klub.
Jsi z nějakýho důvodu naštvanej a vylíváš si to na mně.
Omlouvám se, že jsem se zachoval tak hnusně.
Byl jsem tady dvakrát.
Když mi bylo 14, táta se snažil vrátit k mojí mámě
a dělal ze sebe supertátu nebo co to mělo být.
A vzal mě sem, abychom se sblížili.
Tvrdil mi, že sem jedeme na zápas.
Po zápase mě vzal do Čtvrti červených luceren a dal mi dárek.
Vzal mě tam, abych přišel o panictví s jednou z těch ženských ve výloze.
Bože. To muselo být trauma, ne?
Ne, líbilo se jí to.
Pro mě? Promiň, myslels mě.
Ne.
Nevím.
Nepamatuju si to.
No, o pár let později jsem tady byl s mámou.
Chodili jsme do muzeí, na prohlídky města
a poprvé jsem jedl stroopwafel. Na to nikdy nezapomenu.
A i když tam tenkrát táta nebyl, pořád tam s náma nějak byl. Rozumíš mi?
Já se taky dneska choval jako kokot. Soráč.
Keeley má asi přítelkyni.
Najdeme nějaký ty mlýny?
Jo.
Pic.
Nazdárek, člověče.
Dobrý večer.
Vítám vás u nás. Stůl pro jednoho?
Ano, prosím. Odkud ze Států jste?
Z Melbourne.
Dnes je tu prázdno, kde chcete sedět?
Ve větrném městě, New Yorku, Hollywoodu?
No, vyřiďte Roxie Hartové, že se přidám k ní. „Lipschitz!“
Chicago.
Větrné město.
Tak fajn. Hyje.
Prosím. Váš luxusní hot dog.
Zdravíčko.
- Máte farmářský dresink? - Jistě.
Příteli, tady vám to vyhovuje?
Jo.
- Bavte se. - Díky.
- To jsi teda neudělal. - Ale jo.
Fakt se to stalo.
Nedáš si vodu?
To je moudrý.
Je to tu příjemný.
To jídlo, hudba, loď a...
Je to fakt...
Gezellig?
To, co pořád říkáš, je nějaký slovo, nebo se dávíš?
- Gezellig. Tohle? - Tohle.
- Řekni. Co to znamená? - No...
Nevím, no. Gezellig.
Myslím, že se to nedá nějak snadno přeložit.
Může to znamenat „příjemný“. Třeba jako teplo z ohně.
Gezellig.
Tvoje mysl může být taky gezellig.
A srdce a duše. Lidi, s kterýma jsi. Místa, kam chodíš.
Víš?
I teď to tady je...
Gezellig.
Přesně tak.
Už to je asi suchý.
Tak, kde jsme to skončili?
U vína.
Tady máte cibulovou pyramidu a hranolky svobody.
Děkuju.
Koukáte na zápas?
No jo. A víte co?
Vsadím se o 1 000 dolarů, že Bulls vyhrají 107:86.
Dělám si srandu.
Na tenhle zápas jsme kdysi koukali s tátou.
Jo, na basketbal jsem se s ním koukal rád.
Díky, že jste mi to řekl.
A klidně si vyberte z našeho menu 50 spojených omáček amerických.
Je tam vynikající portorické queso.
Víte co? Můžete mě něčím překvapit?
- Můžu. - Díky.
Bulls jsou v trojúhelníkovém útoku.
Hráči jsou neustále v pohybu.
Tuhle sezónu je to jejich recept na úspěch.
Jordan je volný! Střílí. Ano!
Pyramida je jen trojúhelník.
Tři trojúhelníky, co jsou o sebe opřené.
Zdravíčko, Tede.
Tak co říkáte na tuhle?
KANSASKÁ OMÁČKA
Proč právě tahle?
Je nejlepší.
Tak tohle je fakt divný.
Haló?
Ahoj, Tede.
To jsem já. Kdo jste vy?
Jsem Skutečné Dobrodružství.
To se mi líbí. Jak ti dupou králíci, Esdéčko?
Víš, kde se trojúhelníky vzaly, Tede?
Nevím, Bohovi spadl čtverec a diagonálně se rozbil?
Ne, Tede.
Říká se, že trojúhelník jako první definoval Pythagoras
jako tvar se třemi stranami a třemi úhly.
Dobrá definice.
Ale lidstvo vždy věřilo tomu, že trojúhelníky mají zvláštní moc.
To jo.
Od křesťanské nejsvětější Trojice po buddhistickou trikáju.
Je v něm i to děsivé oko na rubu dolarovky.
To jo.
V indiánské kultuře trojúhelník symbolizuje domov.
Mrzí mě, že je Evropani z jejich trojúhelníku vykopli.
Koncept trojúhelníku byl však završen v roce 1989,
když jistý Tex Winter, asistent trenéra vašich Chicago Bulls,
představil trojúhelníkový útok.
Hlavní myšlenkou je,
aby měl hráč vždycky dvě možnosti, komu přihrát míč.
Tito tři hráči utvoří...
Trojúhelník.
Bingo, Ringo.
Ale na hřišti to nebyl jediný trojúhelník.
Když se totiž hráči hýbou, utváří další a další trojúhelníky.
No to je pravda.
V podstatě máš pravdu ty, Tede.
Jo!
Nazdárek.
Půjčíte mi propisku?
- Tak šup! - Díky.
Yankee Doodle Burger Barn přeje vše nejlepší.
Yankee Doodle Burger Barn. Vše nejlepší, Mel.
Druhou světovou vyhrála Amerika.
Ale západ osvobodila nám Kanada.
Vy umíte hrát?
Jo. Umí.
Hraje na basu kvůli Chetu Bakerovi. Chetu Ba... Víte, kdo to byl?
No jo. Dobře.
Bojovníci připravit.
Nachystat polštáře.
Start!
Jdem se ztratit!
Vanilková vodka.
- Ty jo. Pořád to ještě dělá. - Jo, dost zajímavý.
Co sakra dělá?
Nevím, ale má moji propisku.
Derek tě donutí koupit si novou.
Dereka nenávidím.
Jo, no.
Do prdele!
Ztraťme se.
Dobré ráno.
Takže...
Včera...
My jsme...
Jestli jsme...
Ne.
Snídani?
Ne. Musím jít.
Jistě.
Ale díky...
Není zač...
Nezapomenu na tebe.
Ale možná jo.
Můžeš mít alzheimera.
Jestli jsme...
To bych teda řekl.
Hele. Amsterdam? Bomba. Zápas jsme projeli,
ale můj šéf zahrál v jazzové kapele a pak...
Gerbrandte, Gijsi, Gillesi, Brechje a Paule...
Tak jo. Doei.
Doei!
- Čau. - Umíte nizozemsky?
Janovi ani muk. Co Ted?
- Je vzadu. - Díky.
Mami? Promiň. Jo, kde jsem to skončil?
Pak jsem potkal fajn pár a přizvali mě na trojku.
Bonjour.
Kouči?
Ahoj, kouči.
Počkej, budu hádat. Kvíky Stardust.
- Prasman. Let’s chrocht. - Bezva.
Promiň za včerejšek.
Ne, to nic. Ty promiň.
Neměl jsem tě nechat odejít s hlavou plnou „čaje“.
Ten matroš nefungoval.
Cože?
Nemělo to na mě vliv. Pak to vyzkoušel Kenneth
a za pár hodin se mi omlouval. Potvrdil, že matroš nefungoval.
To se stává.
Na něco se zeptám.
Co ty na to?
POHYB
Podle mě hrajeme moc strnule.
Kluci potřebují svobodu.
Ať si dělají, co chtějí. Ať hrají intuicí, od srdce.
Teda pokud zaplní tu díru, kterou tady máme.
Musejí si pomáhat.
Jde o to, aby byli v neustálém pohybu.
Aby skákali mezi posty, až posty...
přestanou existovat.
Je to rychlé, proměnlivé, volné.
A naši podporu mají.
TRIANGLY - TŘI ANGELY - TŘI ANDĚLÉ
Na to jsi přišel sám?
No?
Gratuluju, měl bys to nazvat „totální fotbal“.
To se mi líbí.
Ten vymysleli tady v 70. letech.
A zkusíme to?
Jo.
Tak fajn. Totální fotbal.
Máte ještě místo?
Zdravím, šéfko.
Takže, 12 zpráv bez odpovědi, tři gify bez odpovědi smajlíkem.
Všechno dobrý?
Omlouvám se, Tede. Můj mobil leží na dně kanálu.
To je od Keatse?
Ne.
Aha.
Wille, jak to vypadá?
Chybí nám dva. Ale kdo?
Jste bezvadní!
Stýskalo se vám?
Na nic se neptejte.
Jedem.
Viděli jsme mlýn!
Hezky.
Hezky!
Jo!
Vsadím se, že ta erotická show byla bomba.
- Co je? - Nech toho.
Všechno v pohodě?
Netrap se. Není proč.
Protože všecičko bude v pohodě.
Tak díky.
Říkám, netrap se. Není proč.
Protože všecičko bude v pohodě.
A všichni!
Netrap se.
Není proč.
Protože všecičko bude v pohodě.
Ještě jednou!
Říkám, netrap se. Není proč.
Ničím se netrap.
Protože všecičko bude v pohodě.
Všechno!
- Říkám, netrap se. - Ne!
Není proč.
Protože všecičko bude v pohodě.
Překlad titulků: Karel Himmer