Živjo, Ruben.
Živjo. Hvala, da ste prišli. Zadaj smo.
Pojdiva.
Vedela sem, da boš poklical.
Ja, ker ste jasnovidka.
No, ja.
Lepo, da ste tu. Veliko vprašanj imamo.
Ojej. Kaj se je zgodilo?
Smo sredi...
prenove.
Imate vprašanja zame?
Ko ste z Rubenovo babico govorili o tem, da tu straši,
-je omenila, kdo bi lahko bil? -Žal ne.
Bi nam pomagali ugotoviti? Govorili z njim?
Lahko poslušam.
Če duh želi govoriti z mano, se skušam pogovarjati.
Kar odprite oči, ker naš duh običajno piše.
Prav.
Čutim njegovo prisotnost.
A noče govoriti z mano, ampak skozi vas.
Kaj moramo?
Mislil sem, da straši babica...
toda ta duh je tujec.
Žal vam ne morem pomagati.
Če ima duh nedokončan posel, bo vztrajal do konca.
PISOČA PRIKAZEN
KUPITE 10 KNJIG IN ENO DOBITE ZASTONJ!
-Še devet knjig do brezplačne. -Morda pa res. Knjigarna mi je všeč.
Samo še osem knjig.
-Uživajte v pripovedkah. -Bom.
Hvala. Lep dan želim.
KNJIGARNA
Naprej.
Živjo.
Pospravi sobo.
Si mi prišla samo to povedat?
Z dedkom sva se pogovarjala. Ker sva prezaposlena s prenovo,
želiva, da začneš pomagati v knjigarni.
Bom.
Tako kot jaz v tvojih letih. Naučil bi se delati z blagajno.
To bi bila lepa izkušnja.
Rekla si, da ti ni bilo všeč.
Ja, a sem zaradi tega zdaj boljši človek. Naučila sem se delovne etike,
organizirati čas, računovodstvo...
Nehaj, saj bom.
Fino se bo družiti z dedkom.
In najbrž ne moreš plačati nekoga več kot je moja žepnina.
Otrok...
Še tega si ne morem privoščiti.
Chevon, si doma?
Živjo, mama.
Je vse v redu? Pisala sva ti.
Oprosti. Delam domačo nalogo.
Nocoj bi lahko šli na suši.
Lahko naročimo?
To moram narediti in se pripraviti še na debato.
Pa še klavir moram vaditi.
In pisati ravnateljici glede ZN.
Je to vse?
Nečemu se raje odpovej.
-Ne, bom že kako. -Ljubica,
ponosna sva na tvoj trud,
a preveč si si naložila za enega človeka.
Bom že. Zaupajta mi.
Upam, da imaš prav.
Lahko jemo kaj drugega? Suši na dom ni isto.
Curtis, zapri okno. Mrzlo je!
-Ne, prevroče je! -Znižaj vsaj tekmo.
-Vsaj ne slišim tvojega smrčanja. -Ne smrčim!
Kako veš, če spiš?
Sama bom zaprla okno.
Ne, raje ne...
Hej!
Kaj zganjata?
Donna smrči in vroče je!
Žal mi je, da nimata svojih sob kot doma,
a tako ne gre dalje.
Eden naj spi na kavču.
Jaz ne morem. Jutri imam tekmo.
Že itak porabim ogromno časa za šolo.
Prav ima. Boš ti na kavču?
Prav.
Lahko gledam TV.
Ne smeš. Pojdi spat.
Krivično je!
Ugasni tekmo.
-Se je duh kaj oglasil? -Ni sledu o njej. Ali njem. Ali komerkoli.
Neznan duh.
Ni še popravljeno? Že en mesec pušča.
Nekdo se bo spotaknil obenj.
Pa kandidiraj za dijaški svet.
Saj bi, toda nimam časa.
KANDIDIRAJTE ZA DIJAŠKO VLADO
Starša menita, da preveč garam. Niti ne vesta...
Duh se je vrnil.
Res?
Le iz katere knjige je?
Hej, zmajček. Kako ti je ime?
Pustiva ga pri miru.
Nisem te hotela prestrašiti.
Prideš k meni?
Žgečka.
Ogabno.
Srčkan je.
Zmaj je.
Nočem, da mi liže obraz.
-Ne vem, kaj mi je. Ne zadevam. -Malo si zarustal. Poskusi.
Saj bo bolje.
Ne skrbi.
Pri očetu sem izgubil narokavnik za srečo.
Meči.
-Novi je zanič. Rabim starega. -Pretiravaš. Ni kriv narokavnik.
Na vsaki tekmi sem ga nosil.
Ogaben je bil.
Živjo, Jake. Midve bova prevzeli.
Komolec bliže.
-Prav ima. -Nisem se še postavil.
Nikar predolgo. Se vidiva jutri. Lepo, da si nazaj.
Sodeč po vajinem izrazu, je duh izpustil še en lik.
Upam, da iz kratke knjige.
KNJIGARNA
Oče, kaj praviš na to?
Kaj je to?
Kavomat za zadnjo sobo.
Čez cesto prodajajo krofe in kavo.
Ja, denar puščajo tam, namesto tukaj.
Nimamo denarja.
Uredila sem. Pridi.
Oglej si...
našo novo spletno stran.
Zakaj jo rabimo?
Ker nihče več ne uporablja imenika. In da lahko oznanimo dogodke.
Pomagala nam bo do več strank.
Drugače moraš začeti gledati na to.
Dobro slikaš.
Hvala.
Želiš pomoč?
Ne, samo gledam. Lepa knjigarna.
Dedkova je.
Dobre superge.
Hvala. Fei Shen so.
-Kaj je to? -Znamka.
"Leteči Bog."
-Kul. -Morda se še vidiva.
Ruben, tvoja babi...
Duh je izpustil še en lik.
Vemo, kaj moramo. Poiščimo pravo knjigo.
Zmaji ljubijo tacose? Se spomniš?
-Dvomim, da so nedokončan posel tacosi. -Kaj pa veš.
Ruben, si v redu?
Čudno bo slišati,
toda zmaj je kot tisti, ki sem ga sinoči naslikal.
Vedel sem.
Naslikal sem ga sem, zdaj pa je tam.
Duh ga je izpustil iz slike.
Do zdaj je izpuščal le like iz knjig.
Do zdaj smo mislili, da je duh babi.
Vse je mogoče.
Si naslikal še kaj?
Ja.
-O, ne. -Kaj je bilo?
Za šolo moram naslikati eno sliko na dan.
Kot dnevnik. Samo zame je.
Zakaj mi to govoriš?
Se spomniš, ko si me popravljala
pri besedi "nagejiv"?
"Nagajiv."
VSEVEDKA SEM
Chevonin klon.
Identični sta.
Ne čisto. Jaz vem vse.
Tako Ruben gleda nate.
Zato imam tak pulover.
Misliš, da vse vem?
Ne. Samo duška sem si dal.
Bo duh izpustil vse slike?
Hitro bomo vedeli.
Naslikaj zvezdo.
To je bilo žaljivo.
Ne bi ji pokazal.
V redu sem.
Končano, toda še je tu.
Bom še jaz.
Bi raje narobe izgovarjal "nagajiv"?
Morda.
Nič se ne zgodi. Morda so le Rubenove slike.
Ruben,
naslikaj nekaj.
Stari, res si dober. Kar slinim se.
Hvala.
Bo delovalo?
Deluje!
Si v kuhinji pustil sendvič?
Ja. Oprosti.
Čakaj. Če vidi sendvič...
Lahko vidi vse.
Hitro skrij zmaja v omaro.
-Živjo. Izvoli sendvič, Ruben. -Moj je. Hvala.
Si videla Chevon?
Ja.
-Zanimiv pulover. -Rubenovo delo.
Bi se s prijatelji družil spodaj
in delal na blagajni?
Zamotil sem se. Takoj pridem.
Hvala.
Tole je super.
Duh oživlja Rubenove slike.
Zakaj mama vidi klona in sendvič?
Ker sta iz slik namesto knjig.
Duh gotovo želi, da nekaj naslikamo. A kaj?
Očitno bomo izvedeli.
-Duh je naveličan angleščine. -Sem rekel, da je vse mogoče.
Vzemi telefon. Gor imaš slovar.
-Ja. Pametno. -Saj sem ti.
Kitajščina. "Zlati zmaj."
Imamo že sliko, ki jo hoče duh.
Res je zlatkast zmaj.
Kaj naj z njim?
Ugotovila bom.
Kaj pa...
Lahko gre z mano. Koristna bo.
Ena sem, kot pravijo starši.
Skoraj popolno. Z A-jem preveč hitiš.
Ja. Hvala.
Izboljšala bom. Kako gre zgodovina?
Moraš vprašati?
Chevon?
Skrij se.
Ne, ti se skrij. Zmogla bom.
Naprej.
-Nisi igrala klavirja? -Sem.
Na vrsti je zgodovina.
Lepo je zvenelo. Kar tako naprej.
Hvala. Rada te imam.
Tole je super.
Skupaj zmoreva vse.
Morda pa lahko kandidiram.
Začniva z osnovami. Sedi.
Lahko sedeš?
Priden si.
-Brez narokavnika za srečo ne gre. -Rekla sem, da nehaj.
Jutri je tekma, pa ne zadanem enega koša. Moram vaditi.
Ne, izpusti. Poreden!
-Reci, naj izpusti. -Izpusti.
-Nocoj boš ti spal na kavču. -Ne.
Prav. Boš spal z zmajem? Kajti tu mora biti.
Rocco, žal mi je, a nočeš biti tukaj.
Opozorila sem te.
Povohajta se.
Bodita prijatelja.
Curtis!
Najti moram narokavnik za srečo.
Moraš v dnevno sobo.
Ruben mi ga lahko naslika. Kako se nisem spomnil?
Poberi oblačila!
Vidiš obrabo?
-Na robu? -Ja. Pomembno je. Biti mora čisto enak.
Donna ne neha pisati.
-Odgovori ji. -Kaj še?
Na komolcu je madež.
In podpisal sem se nanj.
Ne vem, če je prav, da to počneva.
Prosim. Obupan sem. Računajo name.
-Pomembna tekma je... -Prav.
Pošlji mi vse fotke.
Je Curtis tam?
Zmaj je prežvečil eno majico
in ne vem, če ne bo še drugih.
-Poberi jih. -Ne bom čistila za tabo.
Ne maram cimrov.
Hvala za narokavnik. Moj rešitelj si.
Kako gre?
Slabo. Curtis je tako zoprn.
Sinoči sem spala na kavču. In zmaja nimam kam dati.
Stanovanje je premajhno za vse.
Jaz si moram deliti kopalnico.
-Ko bi le imela prostor zase. -Delat moram.
Prav, se vidiva.
Pazi, kod hodiš.
Hej.
Rocco.
Nehaj, Rocco!
Vstani. Rubenu je uspelo!
Imam narokavnik za srečo. Deluje. Zadevam.
Rada bi spala.
Vstanita. Nekaj bi vama pokazal.
Stanovanje je na voljo za najem.
Dobil sem dobro ceno. Lahko se vselimo!
In še najboljše...
Bivši najemnik je pustil vso opremo.
Šivalni stroj in plošča za moje kreacije.
Kot ustvarjena je zame.
Jaz nimam nič.
Imaš svojo sobo.
In narokavnik za srečo.
Poglej. Še Rocco ima lahko svojo sobo.
Drugače jo bom uporabila.
Kakor želiš. Tvoja soba je.
Medtem ko bom v šoli, dokončaj zgodovino.
Po šoli bom vadila klavir, ti pa greš na debato. Tema je lahka.
"Naj dijaki ocenjujejo učitelje?" Si boš zapisala?
Dokončati moram zgodovino.
Ti boš vadila klavir, jaz grem na debato. Tema je...
V redu. Razumem.
-Vse veš. -Rubenu pa to ni bilo všeč.
Naslikal si jim novo stanovanje?
Ja, super je.
Skoraj že preveč. Omara je velika kot bivša soba.
Tja lahko daš zmaja.
In moj narokavnik za srečo je izjemen.
Čaroben. Poglej.
Hotela sem jo pojesti.
Ruben. Kaj počneš?
Duh ne izpušča likov zato,
da slikaš, kar hočeš.
Sem ter tja se lahko zabavamo.
Nisem naslikal gore denarja.
-Prav. -Res?
Čeprav to misliš, ne vem vsega.
Ne bi ti smel reči vsevedka. Oprosti.
-Sva prijatelja? -Ja.
-Ne bo ti uspelo od tam. -Res? Glej.
Srečni narokavnik je nazaj!
-Sesuli bomo Oakmont. -Naj še jaz poskusim z nečim za srečo?
Ni ključen narokavnik, ampak vaja.
-Prav si imel. Vaditi je treba. -Podaj.
Oprosti.
Razumem. Gre ti. Ne zamoči.
-Se vidiva na tekmi. -Ja.
Kaj?
Pa res deluje.
Celo preveč.
Roka kar sama meče na koš.
Poskusil ti bom podati.
Vidiš?
Kaj naj storim? Ne morem podati.
Snemi narokavnik.
Ja.
Ne gre dol.
Ker ga je Ruben naslikal na roki.
Bolje, kot da vsakič zgrešiš.
-Živjo. -Kako je z nalogo?
Na mizi je.
-Dvajset strani, rabim pa samo pet. -Skrajšaj. Toda stojim za vsako besedo.
Ni časa. Vaditi moram klavir.
-Si nared za debato? -Ja, lahko je.
Najboljša učenka sem in zato najkredibilnejša.
Zato bom zmagala.
Ne reci tega.
Zakaj? Uporabljam prebahave besede?
Ne. Tole bo problem.
Rabiva nov načrt.
Si nared? Če hočeš prevoz,
-morava iti. -Ja.
Čakaj.
Zelo profesionalen videz.
Želim, da tudi sodniki dobijo tak vtis. Plehko, a učinkovito.
Če tako praviš.
Priznaj, da stran deluje. Veliko ljudi je.
Samo kakih deset ljudi.
-Ruben. -Šalim se.
Odlično si se odrezala.
Večkrat te moram poslušati.
Ko me že poslušaš...
Še veš, kako si tu igral kitaro, ko sem bila otrok?
Lahko bi imeli jazz večer. Privabilo bi ljudi.
Všeč mi je.
Živjo.
Živjo. Govoriti moram z Rubenom.
Prav.
Ustavi moj klon. Zbriši jo, nariši na luni, vseeno.
Samo stran od debate.
Prav.
Najlepša hvala za to.
-Kje je moj čopič? -Tam jih imaš cel kup.
Tile so za oljne slike, ne za...
Ruben, nujno je. Vzemi en čopič.
Prav.
VSEVEDKA
Kaj praviš?
Odlično. Zakaj ne izgine?
Počakaj hipec.
Duh, opravi svoje.
-Zakaj ne deluje? -Ne vem. Vse drugo je oživelo.
Edina razlika je...
Čopič.
Kje je drug čopič?
Ne vem... Izginil je.
Prevedla Lidija P. Černi