Oliver Ramos suri möödunud nädalal, muutus kummituseks ja esimese asjana
tutvustas ta meid kolme ilukirjanduslikele tegelastele?
Paistab nii.
Mida teistele öelda?
Tõtt. - Millist osa?
Et nad on raamatust? Et võlurit pole?
Et kummitus lasi nad pärismaailma ja neid näeme vaid me?
No kui ütled nii,
las nad arvavad, et meie sihtpunkt on... - Võlur!
See on „Sõnakas talupoeg“
või siis lühendatult „ST“.
See Egiptuse lugu on üks vanimaid... - Tema on võlur?
Ta ei näe võlurlik välja.
Ei tea. - ...ja see on meie ülikooli raamatukogus.
Lõvi, Hernehirmutis, räägime koridoris. - ...keerukas moraalilugu.
„ST“ rõhutab jutuvestmise tähtsust... - Ma tean seda tüüpi.
Mina samuti.
Mina ka.
Aga lõpuks võtab „Sõnaka talupoja“ kokku üks sõna.
Õiglus.
Kummituskirjanik
Meie talupoeg rääkis tõtt, vapralt ja sõnakalt,
kui seda ebaõiglust nägi.
Uskumatu.
Istusime Village Booksis kõrvuti.
Ta jõi rohke jääga mokasid ja hõivas pistikupesa mitmeks tunniks.
Ta teadis, et ma harjutan mustkunsti, ja kord oli ta piisavalt kena, et...
Vali kaart. - Olgu.
Poti kaheksa?
Jah! Vau. Nutikas.
Ma sõin jogurtimaiust ja Oliver pillas enda oma maha.
Armastan neid. - Nagu Oliver.
Võta minu oma.
Annad oma jogurti mulle? - Pole hullu.
Ma elan üleval ja saan uue näksi võtta.
Vau. Olgu, aitäh!
Tead, sul on suur süda.
Ma kohtasin Oliveri ema arheoloogiaüritusel.
See oli igav, seega mängisin teises toas.
Vihkad ka neid üritusi? - Veidi ehk.
Ma mängisin seda alatasa!
Südikas käik.
Nia. Siin sa oledki.
Tahan sind tutvustada. - Olgu.
Mängi aga. - Aitäh!
Ta oli tore kutt, aga halb mängija.
Mu elud said otsa.
Nii veider. Me vaevu tundsime Oliveri.
Miks ta meid valis?
Pole üldse loogiline.
Noh, omamoodi on.
Oliver ütles, et mul on suur süda. Ta kiitis Charli nutikust ehk aju.
Ja Nias nägi ta südikust, mis on sama kui vaprus.
Nagu „Võlur Ozis“.
Ma ütlen, et mina neid ei usalda.
Miks mitte? Nad on lebod. Charli tegi mulle pannkooke.
Ma ütlen, miks.
Esiteks pole see kollase põrandaga hoone üldse tee moodi, millel olime.
Tõsi.
Äkki Smaragdlinn pole siin teed veel uuendanud?
Liiga kergeusklik oled, Lõvi. Kus on Dorothy?
Ja videokutt ei saa võlur olla.
Minu arust sa kahtlustad liialt, Plekkneiu.
Hästi, aga peagi olgu päris võlurivärki näha.
Kas sellest piisab?
Alustuseks.
Ülikooli kaart.
Raamatukogule osutab.
Nüüd valvehoonele.
Spordikeskus.
Peame vist neid paiku külastama.
Me kolm peame võluriga rääkima. Kohti on ka kolm.
Kas leian ühest neist oma vapruse? Sest vajan seda väga.
See müsteerium muudab mind närviliseks.
Ärme aruta kõike. Meil pole aega. Nõid on kuskil oma tiivuliste ahvidega.
Kus mu aju on?
Oliver oli alatasa siin. Ta samahästi kui elas arhiivis.
Nii kurb.
Miks tema kohta küsid?
Kirjutan koolilehele artiklit.
Millal teda viimati nägite?
Paar päeva enne ta surma vist. Ta broneeris raamatu.
Raamatu?
On see alles?
Jah. Juhtumisi... on see ikka siin.
Teen kähku pilti.
„Maailma targimad kuritegelikud geeniused“.
Ehk loen kunagi.
Charli.
Charli!
Ma keelasin asju puutuda! - Kellega räägid?
Kujuteldava sõbraga. Tule aga, lähme nüüd.
Jah, tundsin Oliveri. Töötas kaua, kaotas aina võtmekaardi ära. Mis siis?
Ma lihtsalt teen temast koolilehele intervjuu.
Ja arvasin, et valvurina võisite teda tunda.
Ta oli tore, aga valve asjus paranoiline.
Ta käis siin tihti. Ma polnud vastu. Ta tõi Kauboile maiuseid.
Kiirusta! Siin südant pole. Lendahvid võivad kõikjal olla.
Mis mõttes oli ta paranoiline?
Ta päris alati kampuse valvekaamerate kohta.
Vanu videoid ma talle ei näidanud.
See on ajaraisk. Tule!
Kõik korras?
Jah. Kõik on hästi. Tänan!
Oliver oli väga tore. Kohtusime tihti.
FITNESSIKESKUS
Treenisin teda ronima Egiptuses, kuhu ta pidi perega minema.
Siinsamas.
Ta tegi suuri edusamme, kuni äkki jättis tulemata.
Tõesti?
Üllatav. Vormi ajamine oli ta kinnisidee. Viis korda nädalas käis.
Mõistagi tema südamest teades poleks lasknud pingutada.
Miks ta katki jättis?
Tema sõnul läks asi hulluks ja tal polnud aega.
Siis ütles ta, et kui saab oma suure asjaga ühele poole,
peab ülikool mõnele hoonele tema nime panema.
Vabandust. - Tänan.
Läki.
Kui müsteerium saab poole üheksaks lahendatud, tulen joogasse.
Mu eriala on lõvi poos.
Miks egüptoloog kuritegelikest geeniustest luges?
Või kampuse valve kohta uuris?
Tundub, et ta lahendas kuritegu. - Peate seda vaatama!
Võlur on...
Võlur on vapustav kõneleja.
Tema jutt on arusaamatu, aga meeldib mulle.
Tegu oli vist suure asjaga.
Ta ütles treenerile, et avaldab ülikoolile muljet
ja saab omanimelise hoone.
Jah! Lisamündid.
Lisamünte sain.
Kuidas asi „Võlur Ozi“ või neid tegelasi puudutab?
Pole aimugi. Ja video?
See rääkis „Sõnakast talupojast“.
Mu ema mainis seda hiljuti.
Mingi iidne dokument, mille ta Egiptusele tagastab.
Seos peab olema.
Samir, kus Plekkneiu on?
Ta oli siinsamas.
Mida sa teed?
Köögist leidsin.
See on pottidele-pannidele. Vaata nüüd segadust!
Sa käisid duši all. Ma ei või end pesta?
Samir? - Palun mine siit ära.
Kuna tänu sulle Idrise košmaarid lõppesid,
võiksite homme midagi teha.
Võin ta parki viia. Jalgpalli mängima. - Täiuslik. Hea suur vend oled.
Kogu lugu, eks?
Ei ole.
Khun-Anup ei jäänud vait.
Ta kuulutas maaomaniku teod ebaõiglaseks ja siis 10 päeva...
Mida ta öelda üritab? Videos peab salasõnum olema.
Midagi halba, nagu „ärge lõvi aidake“? Mul on sellega kogemusi.
Üks lõvipoeg oli pesas minu vastu väga õel.
Asi pole sinus.
Hei. Tulin niisama vaatama. Sa vaevu sõid suutäitki.
Mul kõhus keerab veidi. Aga ära karda, tulen toime.
Kindel? - Jah. Kodutöid on palju.
Hästi. Ära liiga kaua ärkvel ole.
Tal on õigus. Sa olid õhtusöögil veider.
Sest nähtamatu lõvi istus mu kõrval?
Vaevalt küll. Äkki seepärast, et naine süüdistas sind varguses?
Olgu, aeg sai läbi.
Minu kord.
Meie talupoeg rääkis tõtt, vapralt ja sõnakalt,
kui seda ebaõiglust nägi.
Mitu korda sa seda vaatad?
Ta on võlur, tark mees. Äkki teda kuulates kasvab mulle aju?
Lisaks ütleb ta väga stiilselt „sõnakas“.
„Sõnakas“.
Sa küll kadestad mu tuba, aga kasva suureks.
Mis asja? - Sa olid mu riided aknast välja visanud.
Mida? Ei visanud.
Kes siis viskas?
Said mustkunstiks rohkem ruumi. Võta heaks.
Halloo?
Sul on õigus, Syd. See oli rumal.
Palun vabandust.
Võid mu pesu pesta.
Sa küll üritasid aidata, aga see polnud targim idee.
Mis pole sinu süü, sest sul puudub aju.
Hei, vaata!
Mind ei huvita. Pane see juba kinni. - Aga näen midagi.
Väikemees terava asja kõrval. - Malenupud?
Nägin raamatukogus samasugust.
Kolm asukohta, kolm malenuppu.
Ja kui see on raamatukogus, siis...
Hernehirmutis! Võtan öeldu tagasi. Geniaalne oled!
Olen?
Malenupud? Kuidas on see mu südamega seotud?
Võluri viisid on salapärased.
Hästi. Läki!
Täna ei saa. Homme läheme.
Tegelikult, oot... Ma homme ei saa. Isa käskis mul venda hoida.
Võta ta kaasa. Lastele meeldib laheda vanema vennaga olla.
Tõsi, aga... Ma ei tea. - Kaua ei lähe.
Pärast võite parki minna. Kõik võidavad.
Ju kahju ei teeks.
Sa sega töötajat, ma võtan nupu.
Mida?
Sa sega töötajat, ma võtan malenupu.
Sina ei pea tasa olema.
Tõsi. Sa siis segad töötajat ja ma võtan nupu?
Jah.
Unustasin vist viimati salli siia.
Kas saaksin leitud asju vaadata?
Aga palun.
Malenuppu pole?
See peab siin toas olema.
Kas see koer vaatab mind?
Vaid te pidite mind nägema.
Samir! - Kauboi!
Pole viga. Koer ei tee sulle haiget. Pole viga.
Istume. Pole viga.
Oled kombes, Idris? Pole viga.
Pole viga.
Otsisime kõikjalt. Kuhu spordiklubis malenupp peita?
Ma ei peidakski.
Sinna! Treeneri sõnul kasutas Oliver ronimisseina.
Ehk peitis nupu tippu?
Noh, edu sellega.
Oot! Kuhu sa lähed?
Ma lihtsalt teen venitusi. Ei tasu üle pingutada.
Roni üles ja otsi nuppu.
Miks mina?
Sest sind ei nähta.
Kolm sekundit läheb.
Ei. Ma kardan kõrgusi.
Tere. Ehk mäletate mind.
Mäletan.
Jajah. Noh, tere taas.
Igatahes, kas otsiksite mu jaoks raamatut?
Nimi?
„Punaste prillidega tüdruk“.
Ma ei teagi seda pealkirja, aga...
Charli, näe! Üles leidsin.
Tule nüüd, kähku.
Kuidas palun? - Vabandust, kiiret pole.
Tänan.
Mõistsin, et mul on see raamat kodus. Vabandust.
Koer tahtis mind hammustada. - Ei, mind.
Oli küll hirmus, aga ka koer võis karta ja seetõttu haukuski.
Lähme nüüd parki, Idris.
Samir, ei või lahkuda. Peame malenupu leidma.
Vabandust Kauboi pärast.
Ta ei haugu kunagi.
Tahad talle maiuse anda? - Ei, aitäh.
Näitan, kui kena ta on.
Näed? Ta pole nii halb.
Samir, vaata! See oli koera asemes.
Muidugi! Oliver tõi alati koerale maiuseid.
Siia. Istu.
Mida teed?
Šahh ja matt.
Tänan. - Vabandust!
Ei tea, mis tal hakkas.
Nia, andesta. Oleksin pidanud ise ronima.
See on tema.
Kes? - Tema süüdistas mind varguses.
See pole tema.
Ära tegime!
Põnev!
On ju põnev?
Kõik hästi, Nia? - Jah.
Olgu.
Samir?
Tegelikult tunnen end kohutavalt.
Mu vend on košmaare näinud
ja oli just toibumas,
aga mina kaasasin ta müsteeriumisse. Nüüd kardab ta koera.
Saagu sellest üle! Ära kohtle teda nagu last.
Ta ongi laps!
Viga oli sind kuulata.
Ma pean minema.
Praegu? Teeme viimaks edusamme.
Kahjuks on mu vend tähtsam.
Edu. - Samir, ole nüüd!
Las ta läheb.
Tal on õigus.
Ei tahaks südametu näida, aga kas viime nüüd malenupud võlurile?
Ehk ta lõpuks paljastab end. - Ja täidab me soovid. Läki!
Palju kergem oleks, kui Oliver elaks.
Mis nüüd saab?
Oo suur ja võimas võlur, meil on su malenupud.
Palun ütle, mida teha.
„Õiglust“.
Mis mõttes?
See on nagu „Sektor 371“.
Mu lemmik RPG.
Rollimäng?
Olgu. Seal saad missioone tehes tähtsaid esemeid nagu see.
Ja siis avad nendega varjatud uksi või paljastad salatube ning pääsed edasi.
Aga see siin pole mäng.
Veidi nagu on.
Seal! Õigluse kaalud. - Aga need pole tasakaalus. Oi ei, rikkis.
Ei tasu eal lõõgastuda. - Äkki need pole nimelt tasakaalus?
Õigluse saamiseks peame kaalud tasakaalu viima.
Nia, geniaalne!
Lahe.
Mis see on? - USB-mälupulk.
Muidugi. Ja mida see täpselt teeb?
Mina tean, aga öelge Hernehirmutisele.
See on arvuti jaoks. Sisaldab faile.
Huvitav.
Aga kus on võlur?
Tead, Hernehirmutis, see on su seni targim lause.
Mida sa teed? - Anna tagasi!
Ei. Te valetasite meile ning ma tahan tõtt.
See Oliver, kelle kabinetis oleme, on surnud.
Nad varjasid seda meie eest. - Ei! Võlur on surnud?
Kas võlurid saavad surra? - Ta pole võlur. Nad luiskasid.
Uskumatu. Te reetsite meid?
Kuidas võisite?
Te ei mõista. Palun anna mälupulk, siis selgitame kõike.
Te ei saa seda.
Sa teed suure vea.
Vea tegite teie.
Tõlkinud Silver Pärnpuu