"Oli varmaan jo iltapäivä -
eräänä elokuun lopun päivänä -
kun Muumipeikko ja hänen äitinsä saapuivat suuren metsän sopukoihin."
"Siellä oli aivan hiljaista, ja puitten alla oli niin varjoisaa -
kuin hämärä olisi jo laskeutunut."
"Siellä täällä kasvoi valtavia kukkia, jotka loistivat valoaan -
kuin lepattavat lamput."
1944, HELSINKI
En ole nähnyt sinun maalaavan pitkään aikaan.
Se tuntuu nyt vaikealta. - Ainahan se tuntuu.
Juuri nyt se olisi erityisen tärkeää.
Pitäisikö minun maalata isänmaan kunniaksi?
Miksei. - Otatteko kahvia nyt vai vasta riidan jälkeen?
Tämä ei ole taidetta.
Olkaa hyvä vain.
Sota on tosiaan jättänyt jälkensä.
Uusien ikkunoiden laitto tulee kalliiksi.
Se ei toimi.
Eikä juoksevaa vettä ole. - Ymmärrän.
Hei, se on minun!
Totta kai laitan sen päähäni, se on minun tekemäni!
Tervetuloa!
Jumala auta, kuvataiteilijat tulevat. - Jumala on kuollut, joten yritetään.
Tervetuloa!
Hyvää iltaa. Tove Jansson. - Oletko sukua kuvanveistäjä Janssonille?
Hänen tyttärensä. Varjo hänen neroutensa rinnalla.
Tove on loistava pilapiirtäjä.
Kuvataiteilija, jos saan pyytää.
Anteeksi. Kuvataiteilija.
Se kuva Hitleristä ja kakusta, se oli rohkea.
Kiitos.
Vaimoni Maj-Lis. - Maya London. Iltaa.
Atos Wirtanen.
Sam Vanni. - Tulkaahan tapaamaan kirjailijoita.
Hyvät naiset ja herrat! Sanat ovat kaiken pahan alku!
Tietenkin sinut löytää laittomista juhlista.
Mitä juotavaa otat? - Manhattan, kiitos.
Mitä sellaiseen tulee? - En tiedä!
Ehkä viskiä. - Sitä ei ole.
Mitä? - Ei mitään. Näetkö Richardin tuolla?
Hän on oikein kiva ja mukava. Ja vapaa.
Loukatut tunteet ja mustasukkaisuus.
Sellaisessa kieriskellään ihan liikaa.
Etkö itse ole ikinä mustasukkainen?
En saa ajateltua, jos en ole vapaa.
Vapaa tunnekuohuista.
Kansanedustaja siis pelkää tunteita?
En minä pelkää. Mutta näethän, mihin se on johtanut.
Kaksi maailmansotaa lyhyessä ajassa. Ja minkä tähden?
Ihan vain ahneuden, öykkäröinnin, alhaisten tunteiden takia.
Mutta mieti kaikkia hyviä tunteita.
Rakkautta, kauneutta... Elämäniloa.
Niiden ei sovi antaa vetää nenästä.
Mentäisiinkö saunaan? - Joo.
Jaa, täällä ei tarvitakaan apua.
Pidätkö appelsiineista?
Marokossa appelsiineja voi poimia suoraan puista.
Me aiomme perustaa sinne taiteilijasiirtokunnan.
Aloitamme alusta ja luomme omat käyttäytymissäännöt.
Tulkaa tekin Maj-Lisin kanssa.
No, tuletko?
Neiti Jansson taitaa vetää minua nenästä.
Minä uskon, että elämä on ihana seikkailu.
Kaikki sen sopukatkin pitää tutkia.
Appelsiineissa on C-vitamiinia.
En ehkä ole yhtä veistoksellinen kuin isäsi patsaat...
Isän taide nyt onkin kamalan tavanomaista.
...jolloin kansamme rauhanehdot silmiensä edessä -
joutuu tarkastelemaan jatkuvan kansallisen elämänsä mahdollisuuksia.
Tämä hetki on nyt tullut.
Valtuuskuntamme Moskovassa on alle- kirjoittanut välirauhansopimuksen...
Luota minuun.
Pitävätkö he minusta?
Tove, sinä et ole yhtä kuin taulusi. - Olenhan.
Hei!
Hyvää iltaa, kansanedustaja Wirtanen. Rouva Wirtanen ei päässyt tulemaan?
Edustaja tuli tänään jalkavaimonsa kanssa. - Modernia!
Vivica Bandler. - Tove Jansson.
Voisikohan teiltä tilata kuvitustyön?
Tänään olen vain taiteilija.
Tarvitsemme juhliin kutsukortin. Isäni syntymäpäiville.
Olkaa yhteydessä, jos muutatte mieltänne.
Kaupunginjohtajan tytär.
Yläluokkainen tyttö, joka leikkii teatteriohjaajaa.
Eläketuki lopettaville taiteilijoille. Friman, Jan.
Matka- ja näyttelyapuraha Pariisiin. Franck, Kaj. Keraamikko.
Jung, Dora. Tekstiilitaiteilija.
Bengts, Oskar. Kuvataiteilija.
Vanni, Sam. Kuvataiteilija.
Ståhlberg, Andrea. Muotoilija ja sisustusarkkitehti.
Lisäksi vuosiapurahan Wuorion rahastosta -
saa taiteilija Jansson... Viktor.
Onnea apurahan saaneille.
Onneksi olkoon.
Olisit kuunnellut minua.
Hei.
Täällähän on pimeää!
Miten tämä toimii?
Sattuiko? - Ei.
Häiritsenkö?
Mitä se esittää? - Tämä on omakuva.
Oletko ihan varma?
Arvaa olenko kallio, tuli vai myrsky? - Varmaan kaikki kolme.
Onko sinulla tupakkaa?
Loistavaa. Olen polttanut tumppeja koko päivän.
Mennäänkö ulos? - Tällä säällä?
Niin. Juurikin tällä säällä.
Tove! Tämä ei ollut hyvä ajatus.
Mennään kotiin.
Äh.
Ei ole hauskaa.
Anteeksi.
Jos haluaisin aviomiehen, haluaisin juuri tällaisen.
Kositko sinä minua?
Kyllähän me tiedämme paremmin. Eikö niin?
Jansson.
Hetkinen.
Sano vaimollesi, ettei soita näin jumalattoman aikaisin.
Hei.
Niin. Luulin, että se on huomenna.
Selvä. Niin, kiitos. Hei.
Pitää mennä.
Hyvää huomenta.
Sitä vain tulin kysymään...
Vuokraa? Ymmärrän.
Voisinkohan mitenkään saada maksuaikaa?
Neiti Jansson. Toivottavasti ymmärrätte -
että minä ja perheeni olemme riippuvaisia tästä vuokrasta.
Odottakaas.
Hei vaan.
Tässä. Kävisikö tämä?
Kun olen kuulu taiteilija Pariisissa, voitte myydä sen kunnon voitolla.
Näkemiin, neiti Jansson.
Mukava tavata. - Niin.
"Minulla on suunnitelma. Mutta siinä ei voi olla kahta, ymmärräthän."
Muumipeikko katsoi häneen pitkään. "Sinä aiot lähteä."
Nuuskamuikkunen nyökkäsi. "Milloin sinä lähdet?" Muumipeikko kysyi.
"Nyt heti!" Hän hyppäsi alas sillankaiteelta -
ja nuuhki aamuilmaa. Oli hyvä vaelluspäivä.
ERIK VON FRENCKELL 70 VUOTTA TERVETULOA
Kiitos.
Pitää taistella. Nostaa leuka pystyyn ja katsoa eteenpäin.
Uskon, että kaikki ihmiset tässä salissa -
muistavat Erikin ihmisenä, joka levitti iloa ympärilleen.
Pääkaupungin yrittäjien työkomitean puolesta -
haluan ilmaista kiitollisuutemme arvon kaupunginjohtajalle.
Monen hedelmällisen yhteistyön vuoden aikana -
olemme oppineet, ettei hän ole vain mies, joka pitää sanansa -
vaan myös suuri jahtiasiantuntija.
Miten kehtaatkin?
Tervetuloa.
Isä. Tässä on ystäväni Tove Jansson. Hänkin on taiteilija.
Jos joku hyppää alas kielekkeeltä, ei tarvitse hypätä perässä.
Onnittelut syntymäpäivän johdosta. - Ilo tutustua.
Ja kiitos hienosta kutsukortista. Oikein nokkela.
Nokkeluus on aatelismerkkini.
Perheessäni säälitään ihmisiä, jotka eivät ole taiteilijoita.
Mutta sanon, että ilman porvareita meillä ei olisi töitä laisinkaan.
Vai mitä?
Ei, älä tuhlaa samppanjaa! - Anteeksi!
Kippis. - Kippis!
"Tupakoiva tyttö."
Pidän kovasti siitä taulustasi. - Niinkö?
Oletko koskaan suudellut naista?
Ei ollut tarkoitus häiritä. - Tule vain.
Mieheni Kurt.
Kurt Bandler. Mukava tavata. - Tove Jansson. Hauska tutustua.
Tulin sanomaan, että sinua kysellään sisällä. - Nähdään myöhemmin.
Neiti Jansson? Teille valmistellaan huonetta.
Huomenta. - Kiitos.
Aamupalaa?
Nukuitko hyvin? - Nukuin.
Tai no en.
Eräänä jouluna se söi Jeesus-lapsen. Apina, siis.
Äiti sanoi, että kyllä se ulos tulee. Viikon päästä tulikin.
Mutta Jeesus oli musta.
Sisään.
Tarvitsetteko jotain?
Haluaisitko sinä jotakin?
Kiitos, neiti Poikolainen. Emme tarvitse muuta.
Näin heti, että olet "mymmeli". - Niinkö?
Tiuhti...
Viuhti.
Anna "pusuti".
Kiitos.
Sinun pitäisi mennä naimisiin.
En mene ikinä naimisiin.
Niinkö, pieni taiteilijani?
On käytännöllistä olla naimisissa.
Toinen kohtaus, Lizzie ja Fred.
Fred: "Luulin, että siellä on poliisi." - Pue päällesi.
Mene takaovesta.
"Savuati", sanoi Viuhti.
"Sielläti keitetäänti jotakinti", yhtyi Tiuhti ja nyökkäsi.
Sitten he alkoivat vaeltaa laaksoon -
puhellen sitä merkillistä kieltä -
jota kaikki Tiuhtit ja Viuhtit puhuivat.
Kaikki eivät sitä ymmärtäneet, mutta pääasia olikin -
että he itse tiesivät, mistä oli puhe.
"Luuletko sinäti, että me voimmeti mennä sisäänti?" Tiuhti kysyi.
"Saatati nähdäti", sanoi Viuhti.
"Älä pelästyti, josti ovat ilkeitä meitä kohtaanti."
Hyvin varovasti he tassuttelivat taloa kohti -
ja pysähtyivät kainoina portaille.
En ole oikein syönyt tänään.
Enkä eilen.
Maalaaminen vei mennessään.
Olet rahaton. - Niin.
Oli minulla sinulle asiaakin.
Minullakin on asiaa. - Anna tulla.
Olen löytänyt uuden huoneen. Vanhasta talosta.
Uuden huoneen? Siis Marokostako?
Ei...
Tarkoitan sisäistä huonetta.
Sielun taloa.
Olen maannut naisen kanssa.
Mitä ajattelet?
Se oli varmastikin... kiinnostava kokeilu. Vai mitä?
Vapauden osoitus. Eikö niin? - Niin.
Tämähän on hyvää. Turhankin hyvää.
Mitä sinä halusit sanoa?
Mietin... Ny Tid -lehteni -
voisi tilata sinulta jotakin. Ehkä jotain lapsille.
Olet kirjoittanut niitä tarinoita. Ja maksaisimme siitä.
Saat vapaat kädet.
Pitäisikö sen olla vakavaa? Siis luokkatietoista?
No... - Työväestä?
Kaikissa lehdissä on nykyään sarjakuvia lapsille.
Ajattele, miten se ärsyttäisi isääsi.
Sarjakuvia lapsille sosialistisessa lehdessä!
Olisihan se hyvä lisä.
Mutta se thäiritsisi varsinaista työtäni. - Yksi strippi viikossa.
Anna minun miettiä asiaa.
Saanko kysyä...
Miltä se tuntui?
Se oli kuin... vastustamattoman kaunis lohikäärme olisi tullut -
hyökännyt ja vienyt minut mukanaan.
Jäikö lohikäärmeelle nälkä? - Ei se siltä näyttänyt.
Tarkoitan, että hyökkääkö se uudestaan?
Sellaisesta ei ollut puhetta.
KUNNIALLINEN PORTTO
Riisuuduin kylpyhuoneessa ja kun tulin luoksesi -
menit aivan punaiseksi. Etkö muista?
Sanoin: "Tässä minä olen, sinä senkin rapu."
Etkö muista, että halusit sammuttaa valon -
ja rakastella pimeässä?
Olit minusta niin hieno ja kohtelias.
Etkö muista? - En.
Kiitos. Poikki.
Haluan kuulla, mitä repliikin takana on, Camilla.
Pohjasurun.
Millaista on olla rakastunut hullun lailla, vaikka ei saisi olla.
Millaista on pelätä kuollakseen, ettei näe toista enää.
Anteeksi?
Päivää.
Olen Tove Jansson. Anteeksi, että häiritsin.
Menenkin nyt tästä.
Neiti Jansson! Kiitos, kun tulitte.
Mennään kahville, niin puhutaan... siitä käsikirjoituksesta.
Soitan teille iltapäivällä. - Kyllä.
Pois, pois, pois...
Jansson.
Oi, varo! Se on vähän erikoinen.
Siltä näyttää.
"Kippisti." - Kippisti.
Mikä tämä on? - Lapsille vain.
Tuo on Mörkö. - Sen jotenkin huomaakin.
Hän on niin kylmä, että kaikki mihin hän koskee, jäätyy.
Mistä tämä kaikki on peräisin? - Pelkkiä piirtelyitä.
Ne häiritsevät oikeaa työtäni.
Nämä näyttävät järjettömiltä.
Eivät vaikutati ihan terveiltäti.
Pidätkö tauluistani?
Hienoja. Mutta nuo ovat erityisiä.
Näytä vielä. - Onko tämä sinusta hauskaa?
Mitä? - Minulla ei ole perintöä, en saa apurahoja.
Elätän itseni niillä.
Tämä on minua.
Minua.
Senkin typerysti.
Jatka vain. - Yläluokkainen noita.
MUUMILAAKSON KARTTA
MUUMIPEIKKO JA PYRSTÖTÄHTI
Huomenta, kaunokainen. - Huomenta, rakas.
Minulla on valtavan ikävä Pariisia. - Pariisia?
Minä lähden sinne pian. - Mitä?
Vai niin. - Tule. Tule Pariisiin.
Tiedät, ettei minulla ole varaa.
Keksit kyllä keinon.
Siitä onkin aikaa. Päivää.
Kahvia? - Kiitos, maistuu kyllä.
Sytytän vain kamiinan.
Antaa sitten olla, ei maksa vaivaa. Asiani on lyhyt.
Varmastiko? - Näin on hyvä.
Korkea huone.
Varmasti kallis pitää lämpimänä. - Niin.
Taiteilijalle kelvannee hyvin. Varmasti hyvä valo.
Mutta ennen pitkää on remontoitava.
Miten hyvin työnne juuri nyt myyvät?
Vähän vaihtelee.
Tunnen isänne työt paremmin.
Hän on hieno kuvanveistäjä. - Niin.
Niin, kaupunginhallitus haluaisi tilata freskon.
Niinkö? - Kaupungintaloon.
Miten hienoa!
"Kiitos kirjeestä. Tai kaikista kirjeistäsi."
"Laita jatkossa kirjeisiin eri lähettäjien nimiä -
ettei kukaan ihmettele, miksi joku kirjoittaa minulle joka päivä."
"Rakastaisit Pariisia. Et voi edes kuvitella paikkoja -
joita täällä meille 'kummituksille' riittää."
"Seinen vasen ranta, mon dieu! Rive Gauche!"
"Mutta vielä onnellisempi olisin, jos saisimme kokea tämän yhdessä."
"Mikään ei tunnu miltään ilman Tiuhtia."
"Toivottavasti tulet pian. Nyt kun sinulla on varaa."
Onko tämä avainteos, joka on syntynyt tietoisesta valinnasta?
Vai annoitko taiteen itseisarvon hallita tarinaa?
Ajatellen työn henkilökohtaista luonnetta.
Mitä tarkoitat?
Mietin vain, että tämä voi olla nöyryyttävää Vivican miehelle.
No...
Sitten hänen pitää järkensä avulla voittaa primitiiviset tunteensa.
Onko tämä nöyryyttävää sinulle, Atos?
Ei. En ole ahdaskatseinen.
Minulla ei ole ketään muuta miestä kuin sinä.
Eikä minulla ole ketään muuta naista kuin Vivica.
Mene. - Ei, mene sinä.
Mitä te täällä teette?
Katsohan. - Onneksi olkoon.
Voit aina myydä sen. - Kiitos vinkistä!
Anteeksi, että tulimme näin. Halusimme vain... tulla tervehtimään.
Ja katsomaan freskoasi. Tässä on Tuulikki.
Hei. - Tove oksentaa mieluummin kuin puhuu suomea.
Mukava tavata. - Tervetuloa.
Suurenmoinen.
Olet todellakin saanut yhdistettyä värit hienolla tavalla.
Mitä oikeasti olet mieltä?
Uskomatonta, että sait sen valmiiksi ajoissa. Onneksi olkoon.
Sam ei pidä siitä. Liikaa ääriviivoja, tarinaa -
liian vähän geometriaa... - Hän ei pidä ainoastaan omista töistään.
Tästä minä pidän... todella, todella paljon.
Mutta se on toivottoman vanhan- aikainen. - Niin sinä olet aina ollut.
No, kilistellään. - Kippis!
Eikö olekin upeaa, Faffan?
Että Tove on tehnyt sen hienon taideteoksen.
Niin, onneksi olkoon.
Vastaanotto on ollut hyvä.
Hyvä? Sehän on ollut upea.
Mutten saanut vieläkään apurahaa.
En tiedä, monestiko olen yrittänyt.
Olen pahoillani. Rakas.
Maalaisit kankaalle ruokasalien seinien sijaan.
Miten sitten olisi varaa väreihin?
Tuhlaat taitoasi ja aikaasi vääriin asioihin. Sinun pitäisi vain maalata!
Olen yrittänyt auttaa ja neuvoa. - Tunnetuin seurauksin.
Syytä minua vaan. - Tärkeintä on Toven hyvinvointi.
Hänen ei pidä luovuttaa. - En minä aio ikinä luovuttaa!
Ellei ole jo luovuttanut. - Faffan!
Tule.
Isä hävisi sen veistoskilpailun.
Wäinö Aaltoselle.
TERVETULOA KOTIIN, VIUHTI!
Ihanaa päästäti omiin lakanoihinti...
Tulit vastaan!
Irja Koskinen, tanssija. Tapasimme Pariisissa.
Hän on Tove Jansson. - Enchantée!
Kuvataiteilija ja loistava lastenkirjailija.
Minä otan taksin. - Ei!
Minulla on hipat. Miksi kukaan menisi kotiin?
Kaikki voivat tulla. Ihan kaikki.
Miksei.
Hauskaa!
Kauhu on muodissa kaikkialla.
Teatterit olivat täynnä mahtavia kauhunäytelmiä.
Istuin joka ilta salongissa peloissani.
Voitko uskoa, Irja ja minä teemme yhdessä tanssiesitystä.
Tervetuloa. - Kiitos.
Jestas sentään! Olette kaikki täällä!
Tove... Salut, mon ami!
Tervetuloa takaisin.
Olemme kaivanneet sinua.
Otahan juotavaa. Tervetuloa kotiin. - Kiitos. Näytät hyvältä.
Kippis. - Kippis.
Ole hyvä. - Kiitos.
Vieläkin ehtii ilmoittautua. - Mikä se on?
Haluat varmaan oman huoneen?
Ehkä torni? Ja balettitanko.
Oletteko oikeasti löytäneet talon Marokosta? - No...
Olemme nyt miettineet saarta Tyynellämerellä. - Vai niin.
Irja Koskinen. - Maya Vanni.
Täällä on mieheni. - Sam Vanni, mukava tavata.
Olet siis tanssija? - Balettitanssija.
Anteeksi. Lainasin sitä.
Mitäs sanot, Tove... Mitä jos tekisimme muumeista näytelmän?
Tai musikaalin?
Muumit eivät tanssi.
Jaaha.
Lopeta! Tove!
Kippis. - Kippis.
Sen Vivica osaa... Vietellä ja pettää.
Mutta itse täytyy osata jättää.
Mitä? Oletteko tekin "mymlanneet"?
Vivica on ollut kaikkien kanssa. - Ei minun kanssani.
Ei kai nyt sinun kanssasi. - Voi minua parkaa.
Niin, voi sinua.
Miksi? - Miksi mitä?
Minä luulin... Luulin, että...
Kutsuin sinut, ja sait rahat isäni tilaamasta työstä.
Ja maalasin yötä päivää, että sain sen valmiiksi.
Luulin sinua vapaaksi sieluksi.
Älä nyt mökötä.
Sopiiko, että jään yöksi?
Voit sinä jäädä. Irja voi jäädä -
Göran voi jäädä, Sam voi jäädä... Kaikki voivat jäädä yöksi.
Oletko vihainen jostakin? - Haluaisin vain repiä sinut palasiksi.
Kirjoita se näytelmä minulle. - En.
Kylläpäs. - En.
Kyllä.
Iltaa.
Teetä? - En nyt usko, Tove.
Jallua? - Pyydä ystäviäsi lähtemään, tai soitan poliisit.
Anteeksi. - Olen todella pahoillani.
Minun on pakko nostaa vuokraa.
Muuten ateljee täytyy myydä.
Jos maalaisin sinulle jotakin?
Seinäni ovat jo täynnä taulujasi.
Hei.
Vivica Bandlerin fanikerho kokoontui täällä eilen.
Omakuva?
Hän uiskentelee tuolla jossain tietoisuuden virrassa.
Mitä sinulle kuuluu?
Kävin Maarianhaminassa. Hain avioeroa.
Ja ostin uuden hatun.
Onneksi olkoon. - Naimisissa oleva filosofi onkin naurettava paradoksi.
Sanoi Nietzsche. - Aivan.
Mutta minä nyt olen muutenkin naurettava paradoksi.
Olen miettinyt sitä avioliittoasiaa.
Niinkö? - Niin. Eli...
Tarkoitan, että...
Haluatko sinä?
Ei! En. Ajattelin, että sinä haluaisit.
Tai... haluanhan minä. Vähän. En kovin paljon.
En sanonut mitään.
Onko täällä kotona tapahtunut mitään tärkeää?
No...
Vivica haluaa tehdä Muumi-näytelmän.
Lupasin tehdä lavasteet ja asut. - Hienoa.
Ja kirjoittaa sen. - Kuulostaa isotöiseltä.
Jääkö sinulla tarpeeksi aikaa maalaamiseen?
No... - Tai tarkoitan, että tuntuuko se kiusalliselta Vivican kanssa?
Siis se teatterijuttu. - Miksi se tuntuisi kiusalliselta?
KUMMITUSTALO
Ei, ei, ei. Noin.
Kavahtakaa unohdettujen luiden kostoa!
MUUMIPEIKKO JA PYRSTÖTÄHTI
Anteeksi. Saanko kysyä? Miksi Muumipeikko on aina niin kiltti?
Miten niin? - Eikö hän ole koskaan vihainen?
Mitä sanot, Tove? Miksi Muumipeikko on niin kiltti?
Pelkääkö hän? Ettei hänestä pidettäisi?
Hänhän pelkää ihan kaikkea.
Hän tuntee niin paljon. Rakkaus tekee hänestä rohkean.
Jos rakkautta uhataan, silloin hän suuttuu.
Auttaisiko tuo?
Heippati. - Heippati.
Oletko kuullut? - Ai mitä?
Rouva Bandlerilla on uudet hissitytöt kierroksessa. - Vai niin.
Perverssiä.
Sellaiset pitäisi laittaa lukkojen taa.
Olkaa hyvät.
Mitä teette drontti Frederikin tulitikkuaskissa?
Ollaan piilossati! - Mitä?
Ollaan piilossati! - Puhukaa kunnolla! En ymmärrä mitään!
Meitä pelottaati. Dronttiti säikäyttiti meidät.
Ulkomaalaisia varmasti. Ymmärrätkö sinä heitä?
Hehän ovat Tiuhti ja Viuhti!
He puhuvat aina noin. Heillä on oma salainen kieli.
Me viedään heidät tietysti kotiin.
Maailma pelastui, maailma pelastui
Muumipeikko on pelastanut sen
Komeetta on poissa, komeetta on poissa
Eikä se koskaan enää palaa
Se oli siinä! Kiitos kaikille. Nähdään huomenna. Nukkukaa hyvin.
Vanhat säännöt pätevät. - Mitkä säännöt?
Ei juopottelua eikä naimista ennen ensi-iltaa.
Vai mitä? Olen tosissani. Kukaan ei saa naida.
Ellei ole ihan pakko.
Kiitos, Tove. Mitä tekisin ilman sinua?
Mutta huomiseen. Lisää väriä.
Lisää väriä!
Viuhti?
Tove. Tove!
Kai tulet ensi-iltaan?
Lohikäärmeet eivät kiinny ihmisiin.
Minun tietääkseni.
Kosi minua. - Mitä?
Haluatko naimisiin?
Vai oletko muuttanut mieltäsi?
Oletko tosissasi?
Todellakin tosissasi? Etkä vain nyt?
En ole koskaan ollut niin tosissani kuin nyt.
Tuletko vaimokseni, Tove Jansson?
Tulen.
Nyt kun minusta tulee vaimosi -
huolehditko raha-asioistanikin?
Ehkäpä.
Jos et ostele koko ajan noin kalliita vaatteita.
Sosialistin vaimo ei voi kulkea noin herättämättä huomiota.
Sitten varmaan loppuu punaviinin juontikin?
Jallua vain tästedes.
Hyvä on. Voit ostaa kalliita vaatteita.
Huomenta, vaimoni rakas.
Mitä taiteilija miettii?
Vivicaa.
Sinä et haluakaan.
En kai.
Tove.
En ole onnistunut kovin hyvin olemaan tuntematta liikaa.
Anteeksi.
...eikä komeetta koskaan enää palaa!
Bravo!
Onnea!
Upeaa!
Minä kyllä tiesin! - Hienoa, Tove.
Faffan meni hakemaan takkeja.
Ei halua jonottaa. Tiedäthän hänet.
Tuletko sinä, Tove? - Nauti nyt.
Miten näytelmässä kiroillaan ja tupakoidaan niin paljon?
Juurihan näitte, että se on mahdollista.
Eikö se ole sopimatonta lapsille? - Näytelmä ei ole vain lapsille.
Minua kiinnostaa juominen... Vanhemmat eivät ehkä pidä siitä -
että Piisamirotta juo omenaviiniä.
Minäkään en pitänyt siitä, mutta...
Teatterin johdolle viski oli liikaa.
Lehdistötilaisuus on päättynyt. Nyt juhlitaan!
Kaikki ulos! Seuratkaa minua. Skumppa odottaa!
Mikä sai sinut muuttamaan mieltäsi?
Minä... epäonnistuin taiteilijana.
Ikävä kuulla. Mutta tämä on lukijoidemme voitto.
Toivotaan. - Olen hyvin tyytyväinen.
Anteeksi vain. - Oletteko kunnossa?
Luulin Suomea rauhalliseksi maaksi. - Tällaista täällä aina on.
No niin...
Erinomaista. Maljan paikka.
NEITI TOVE JANSSON
Ensimmäinen kuukausipalkkani. - Anteeksi? Ei, viikoittainen.
Se on viikon palkka.
Kertokaa lisää lehdestänne.
No... Evening News on maailman suurin sanomalehti.
Odotan kuutta strippiä viikossa seitsemän vuoden ajan.
Kippis. - Kippis.
Tässä on käsiraha. Sen pitäisi riittää.
Ethän sinä mitään laitonta ole tehnyt?
Vain rikoksen taiteen pyhyyttä vastaan.
Kippis nyt!
MUUMIT JA SUURI TUHOTULVA
MUUMIPEIKKO JA PYRSTÖTÄHTI
VAARALLINEN JUHANNUS
Ole hyvä.
Hei. Mikä sinun nimesi on?
Miltä tuntuu olla niin rakastettu?
Eiväthän he minua rakasta. Raha on tietysti mukavaa.
Tuletko Nordisk Prismaan Pariisiin? - No jaa...
Samilla on siellä töitä esillä.
Se merkitsisi meille paljon.
Katso.
Miten sujuu? - Tässä on yksi kohta...
Se on hyvä noin.
Tässä on sitä jotain.
Se tavoittaa zeitgeistin olemuksen. Eikö totta?
Niin, voi tuota raukkaa. Jäänyt kiinni piikkilankaan.
Mitä sinä etsit? - Taiteilijan identiteettiäni.
Miten menee? - Hei!
Mitä mieltä olet?
Ne ovat aivan upeita. Mutta mitäpä minä tiedän.
Tove! Olet loistava taiteilija. Tiedät sen.
Sam, sinun maljasi. - Kiitos, ystäväni.
Muistat ehkä Tuulikin.
Hei!
Maya sanoi, että oli vaikea ylipuhua sinut tulemaan. - Niin...
Minusta on tullut vähän erakko. On ollut niin paljon töitä.
Veljeni Lasse on auttanut.
En tiennyt, että hänkin tekee sarjakuvia. - Ei hänkään tiennyt.
Ne ovat voimakkaita.
Niissä on sellaista... ytyä.
Mitäs sanot, Tuulikki...
Ehkä voisit esitellä meille Rive Gauchen jännittävät paikat?
Voinhan minä.
Tove.
Mukava nähdä.
Tässä on Coco.
Tuletko istumaan kanssamme?
Ehkä myöhemmin.
Viinietikkaa!
Minä mietin, että mitä ihmettä teen!
Se oli ällöttävää.
Me jatketaan matkaa. Tuletko mukaan?
Taidan jäädä tänne hetkeksi. - Selvä.
Nähdään myöhemmin.
Ehdotan, että... jatkamme iltaa luonani.
Miksei.
Taidan nyt kuitenkin lähteä. - Ei, Tove. Älä mene.
Tove, jää hetkeksi. - Näkemiin.
Tove!
Tove.
Kun nyt olet tullut tänne asti -
minusta voisimme vähän seurustella.
Entä ystävättäresi? - Ai kuka?
Oletko onnellinen?
Olen iloinen nähdessäni sinut.
Oliko sinulle aina selvää, että haluat tehdä teatteria?
Ei. Aluksi halusin tehdä elokuvia.
Ja sitten tuli teatteri? - Sitten tuli teatteri.
En tiedä, mitä haluan tehdä.
Sarjakuvia. Teatteria.
Kirjoittaa, maalata. Haluan tehdä kaikkea.
Tee sitten!
Minä rakastan sinua.
En ole koskaan rakastanut ketään niin kuin rakastan sinua.
Minä rakastan Pariisia.
Voi luoja, miten rakastankaan Pariisia.
Päästän sinut takaisin luontoon.
En ymmärrä.
Luontoon, missä kauniit lohikäärmeet elävät.
Mitä yrität sanoa?
Hyvästi.
Tove.
Älä mene.
Et mene minnekään!
Ei enää.
Rakastin olla isälle mallina.
Hän oli niin keskittynyt.
Minua pelotti aina, että paleltuisit.
Kyllä minä palelinkin.
Ottaisin tämän, jos saan.
Arvasin, että ottaisit sen.
Tiedän, että hän halusi, että saisit tämän. - Mikä se on?
Katsohan.
MUUMIPEIKKO JA PYRSTÖTÄHTI
Kiitos että tulit.
Kiitos, että avasit ovesi. - Anteeksi.
Käy peremmälle.
Istu alas.
Sinä maalaat.
Se ei ole valmis.
Mikä sen nimi on? - Vasta-alkaja.
"Hän otti Muumipeikkoa kädestä -
ja astui taivaansiniseen huoneeseen."
Missä me ollaan? - En tiedä.
"Ja siinä laaksossa he sitten elivät elämänsä loppuun asti -
mitä nyt jonkun kerran kävivät vaihteen vuoksi matkalla muualla."
Tove jatkoi maalaamista koko elämänsä ja kirjoitti romaaneja ja novelleja.
Tove ja Tuulikki olivat yhdessä Toven kuolemaan saakka, vuoteen 2001.
Vivica kirjoitti katuvansa, ettei uskaltanut vastata Toven rakkauteen.