Jag heter Alexis.
När jag hör vissa ljud,
så hör jag dem inte bara, utan jag ser dem.
Första gången det hände, så förändrades mitt liv.
-...alltid redo att hjälpa till. -Pappa skadad?
-Alltså... -Han mår bra, va?
Ja, fysiskt. Men det har inte varit lätt för honom.
Krig är som att vara med om en brutal olycka.
-Minns du din olycka? -Det är annorlunda. Jag tappade hörseln.
Älskling, han behöver din kärlek.
Var bara försiktig.
Om bara Jordan kom tillbaka! Vi blir mosade.
Kan vi gå och se en match?
Eller så väntar vi på en ny Space Jam .
...heller!
-Gå upp på ditt rum! -Ni tråkar ut honom!
Att vara döv innebär åtminstone att slippa lyssna på dig!
Kevin, säg åt din syster att se på mig.
-Gör som mamma säger. -Pappa...
-Gör som mamma säger. -Jag hör dig inte.
Gör som mamma säger!
Gör som mamma säger, älskling.
Förlåt, älskling. Hon är ju snart tonåring.
Välkommen hem.
Mår du bra?
Jag visste att folk aldrig skulle förstå vad jag såg eller kände.
Men allt jag tänkte på var att jag ville känna det igen.
Era verks hjärtslag.
Slagverk och trummor är musikens brygga.
Det är mänskligheten omvandlad till ett språk.
Ljud för med sig budskap, och slagverk gör detta.
Rytmer uppstår inte bara ur musik, utan var som helst.
Likt ett hjärtas melodi, har varje yta en egen ton.
Mr Bell kommer tillbaka nästa vecka. Då återupptar vi våra kompositioner.
Så där.
Då så.
-Ja? -Hej, rumskamraten.
-Förlåt att jag är sen. -Ja!
Det ska bli så kul ikväll!
-Du är ju helt sjuk! -Ja.
Jag hämtar mixern.
Du får inte tjuvkika på mitt Frankenstein-projekt!
Vad snackar du om? Det ser ju grymt ut!
Här är mixern, eller som man säger i Frankrike: La table de mixage .
Jag lär mig något varje dag!
Den är riktigt bra. Jag har gjort så att man kan spela in alla kanaler i råformat.
-Grymt! -Jag hämtar mina favoritkablar också.
-Ja. -Ditt konstiga experiment förtjänar det.
-Okej, vi ses klockan sju. -Okej.
Nej. Nej.
-Hej. Läget? -Hej. Tack, det är bra.
-Den fungerar väl? -Ja, allting fungerar.
Om du får problem, kom tillbaka så tar vi en titt.
Ja, det blir den summan.
Javisst. Ja.
-Ursäkta, får jag testa den här? -Ja. Vet du hur den fungerar?
-Ja. -Okej, var försiktig bara. Den är gammal.
-Tack! -Alla spelar Star Trek . Men du är duktig.
-Tack för att jag fick spela. Ha det bra! -Detsamma!
-Okej... -Ja.
-Beredd? -Tack för att du drog mig hit!
Så var vill ni ställa kameran?
Nej, vi ska inte filma. Bara ta upp ljud.
-Vi behöver bara ett bord och el. -Jaha, då kan ni ta det där bordet.
Tack!
Okej...
-Bra! -Okej, då är vi klara.
-Spelar vi in? -Ja.
Då är det er tur.
-Vi behöver mer. -Vi behöver höra er ordentligt.
Fokusera på ditt, flicka lilla! Jag vet vad jag gör. Det kommer att höras.
Fokusera på ditt nu, flickan!
-Fortsätt, hårdare! -Snart klarar han inte mer.
Snälla, det här är jättebra! Vad mer kan du slå med?
Kom ihåg tecknet.
Fortsätt, snälla. Hårdare!
Hårdare! Hårdare!
-Varför slutar du? -Han gjorde tecknet.
-Han klarar sig. Jag är inte klar! -Han har fått nog!
Jag säger till när vi är klara.
Tack så mycket för detta. Vi ska bara plocka ihop.
Tänker du inte prata med mig?
Vi fick folk att ställa upp på ditt ljudexperiment. Det är det viktiga.
Vad är det? Är det mitt fel? Han hade ju fått nog.
De pressar sig själva, Marie. Det är deras grej. Du lät mig inte pressa dem.
De har ju regler! Och den viktigaste är att man respekterar deras gränser.
Jag vet att du är en radikal konstnär.
Du jobbar med ljud som ingen har hört. Men du har ju inte ens lyssnat.
Jag fick ju inte det jag ville ha!
Du hade ju bara hundra dollar, och valde folk från nätet.
Jag vet, men jag behöver kraftiga ljud.
Du kan väl lyssna på det? Kom igen!
-Snälla? -Okej.
-Där hör du! -Det går väl an.
-Gör det? -Ja. Du hade rätt.
-Tack. -Tack själv!
Jag kunde inte ha gjort det utan dig.
-Jag är så stolt över dig! -Tack!
Nu ska jag låta dig jobba i fred. Säg till om du behöver hjälp.
-Du vet var jag finns. -Jag klarar mig. Vi ses hemma sen.
-Okej. -Får jag ha kvar mixern?
-Visst. -Tack.
-Vi ses senare. -Hej då.
-Hur är läget? -Vad håller du på med?
-Du är ju ensam. -Backa, för fan!
-Vet du vad... -Stick och brinn!
Nu fick du som du ville!
God morgon.
-Är Marie här? -Hon är därinne. Jag heter Duke.
Vill du ha?
Alexis. Nej, tack.
-Hej! -Hej.
Du kom precis, va?
-Ja, jag dygnade. -Ja, det gjorde du.
Får jag låna mixern och kablarna lite längre?
Ja, jag sa ju det.
-Ja, det gjorde du. -Du ville bara ha en kram, va?
Jag älskar konstig stämning!
-God morgon! -God morgon!
-Sov lite nu. -Ja.
Din fru eller?
Nej, bara min bondagepartner.
-Kaffe? -Ja.
Vänta nu...
Så ljudet försvann och du tappade hörseln igen?
-Ja, det hände plötsligt. Jag fick panik. -Vad kan ha satt igång det?
-Vad tror du? -På trumhinnan är skadan oförändrad.
Du fick ju tillbaka hörseln på något vis, men trumhinnan kommer inte att läka.
Kopplingarna i örat är svaga.
De kan stimuleras till att börja fungera.
Du kommer att behöva fler tester i trettioårsåldern, då sånt kan eskalera.
Det här kan vara ett tecken på det.
Hej! Vad heter du?
Vad fan gör du här? Det här är ingen plats för unga flickor.
Låt mig få hjälpa dig.
Är du hungrig? Här.
Ät den här.
Du är vacker. Jag får inte prata med vackra flickor längre.
Irene?
Ät nu. Ät nu bara.
Nu ska du få komma in.
-Jag hör dig inte. -Välkommen hem.
Gör som din mamma säger!
Pappa, jag hör dig inte.
Jag borde inte stå upp.
Jag behöver dig. Kan du hjälpa mig?
Jag hade en lektion i veckan om hur rytmer
är ett språk som man kan berätta med.
Jag är så stolt över dig.
Wow...
-Har du haft en bra dag? -Ja!
-Var har du varit de här dagarna? -Jobbat och experimenterat.
Det verkar ge resultat.
Marie, jag har suttit fast så länge, men äntligen kom jag framåt idag!
-Jag är så inspirerad! -Då borde vi fira. Kom!
Jag vill det, men... jag har kommit igång!
Kom igen nu! Det är många som vill träffa dig. Folk som älskar dig.
Det finns ju massor av snygga killar, och snygga tjejer...
Med smicker kommer du... långt. Okej!
Efter allt jag har gjort för dig, är du skyldig mig en drink. Jag är din pantbank.
-Din min! -Herregud! Din jävel!
Jag bjuder på första glaset. Sen följer du med till en klubb där jag ska spela.
Ja, grymt! Jag bjuder med Duke också.
Gör det!
Det här blir superkul! Jag går och beställer drinkar.
Marie säger att du experimenterar med ljud.
Jag försöker hitta mitt eget sound.
-Vad inspirerar dig? -Min familj dog.
Jag behöver dig. Kan du hjälpa mig?
-Högtalarna. -Va?
Dessa passar till XLR-kablar, och de där passar till högtalarkablar.
Nån full uteliggare hörde musik. Det är vårt enda vittne.
-Det bor ingen häromkring. -Det är genialt gjort.
-Beundrar du galningen? -Nej...
Lin, sök igenom området igen, och fota allt.
Ja, mam.
Noggrannheten, det överdådiga...
Det tar inte slut här.
Ingen scratching!
Jävla as!
-Tack! -Tack för ert köp! Välkommen tillbaka!
Därför ville jag prata om synestesi.
Om någon kan se ljud, så är det inte längre bara en hörselupplevelse.
Det blir något djupare, mer kopplat till omvärlden.
Tänker ni visa hur man leviterar nu, mr Bell?
Nej, jag tar det på nästa lektion.
De sista tio minuterna vill jag prata om ett mejl jag fick av en "anonym".
Förra veckan talade Alexis om rytmen som en sorts mänskligt språk.
Vi kanske ska låta henne ta över och avsluta det?
-Alexis? Vill du avsluta din lektion? -Ja... visst.
-Jag har inte förberett mig... -Det går fint!
Okej.
Var var vi någonstans? Mitt jobb hänger på en lös tråd...
Ja, det gör det.
Vi testar en annan sak.
-Nu ska jag spela upp något eget för er. -Då lyssnar vi.
-Vad fan...? -Är det djur som slaktas?
Tack allihop för era reaktioner.
Nu pausar vi. Alexis, kan du stänga av?
Kan du stänga av?
-Vad sjutton var det där? -Det kanske inte är vad ni är vana vid.
-Är det här ett skämt? -Nej. Låt mig förklara...
Vad är det för fel på dig?
Är du hemma? Mår du bra?
Du har kommit till Alexis. Lämna ett meddelande.
Hej! Jag hörde vad som hände. Elever är jävla idioter.
Ring mig när du hör det här. Hej då.
Ja!
Hej!
Var det du som satte upp en lapp och sökte en tenorsångare?
-Jag heter Jarod. -Hej! Jag är glad att du såg den.
-Jag var rädd att ingen skulle komma. -Så vad får man betalt?
Hundra dollar. Det tar max ett par timmar.
-Vi ska utforska din räckvidd. -Cool! Jag har matat katten. Ingen brådis.
-Bra. -150.
Jag ska kolla. Hundra...
131...132?
-Okej. -Bra.
-Var ska jag stå? -I båset. Stäng dörren.
Du behöver inga hörlurar.
Värm upp eller gör som du brukar göra.
Jag brukar sjunga upp till nationalsången.
Fint!
-Det var vackert. -Vad är det där?
De spelar in musiken inom dig.
Dina känslor, din energi, den fångar allt det där.
-Det var något nytt. -Okej. Får jag sätta på dem?
Visst.
Jag sätter dem på dina tinningar. Slappna av.
Så där.
-Det här borde kosta extra. -Va?
-Det här borde kosta extra. -Ha!
Jag skojar inte.
Kan du sjunga "Amazing Grace"? Jag är allvarlig.
Vem kan inte sjunga den? Roliga minnen!
Min bror var så grinig.
När han var sjuk så tjatade han på mig att sjunga den.
Så gulligt! Musiken är helande.
Nej, han gjorde det för att mamma skulle se.
Den konspirerande lilla jäveln!
Det låter ändå inspirerande, så jag vill gärna höra den.
Vänta! Nynna lite först, så säger jag till.
Långsammare!
Okej... sjung texten nu!
-Vad är det? -Sluta inte, fortsätt!
Det verkar... vara något fel på den här.
- Jag får elektriska stötar... -Fortsätta sjunga, Jarod.
Kan du... få ut mig härifrån!
-Din jävla...! -Lita på mig. Fortsätt!
Aj! Vad fan...? Har du limmat?
Jävla subba, stäng av den här jävla saken!
-Vad har vi? -Huvudet exploderade. Jag har fotat allt.
Offret heter Jarod Korkansky enligt hans utgångna körkort. Han äger en skivaffär.
-Hur kan ett huvud explodera? -Jag vet inte. Han hade elektroder på sig.
-Men de var urkopplade. -Rättsmedicinska?
Mixerbordet var täckt av blekmedel.
Så vi har inga spår?
Jag skickar DNA-proverna till labbet, så ser vi om något inte är offrets.
-Hoppas inte för mycket. -Är det kopplat till fabriken?
Absolut.
Hallå?
Var är du?
-Hej! -Hej. Vad gör du här?
Jag hade vägarna förbi, och undrade om du ville äta lunch?
Jag kan inte. Tyvärr.
Är det verkligen bra att vara här så mycket?
Det går bra.
Men nu måste jag jobba.
Jag oroar mig för dig. Du hör inte av dig, och du är aldrig hemma.
-Jag mår bra. -Du mår bra?
Ja, jag mår bra. Nu måste jag fortsätta. Vi ses senare.
Jag kommer hem sent, så lås dörren.
-Jag ska också gå ut. -Med Duke?
Varför gillar du inte honom? Vi är ju inte seriösa.
Okej... Hej då.
JAG DEJTAR HELST PÅ SUNKHAK
-Hur är läget? -Hej! Kul att du kunde komma!
-Ja, kul! De verkar fängslade. -Ja.
-Jag skulle behöva ta ett lån. -Jag kom för en vän.
-Men jag skulle hellre umgås med dig. -Så det här är en dejt?
-Vad dricker du? -En Pinot noir.
-Jag tar också en, s'il vous plaît . -Jaså, en berest dam!
ÄKTA KÄRLEK VÄNTAR OSS OCH VI ÄR OTÅLIGA
-Ingen bondagepartner ikväll? -Nej. Hon jobbar.
-Men hon verkade trevlig. -Ja, hon är min lilla knäppis.
Hon sa något om att hennes familj hade dött.
Ja... det är så jävla hemskt.
Hon var tio. Allt hon har är en husbil i ett garage.
Fan... det låter hemskt.
-Jag behöver mer vin. -Ja, jag också!
Förlåt, det var för högt.
En flaska, tack. Fort!
Otur!
-Förlåt, jag är strax tillbaka. -Okej.
Okej...
Förlåt, det tar lite tid. Jag vill verkligen ha den där.
Visst, kör hårt!
-Gör någonting! -Stå inte bara där!
Herregud!
Flytta på er!
Herregud!
Ring ambulansen, för helvete!
Det var allt just nu. Om du minns något mer, ring mig.
Får jag... gå nu?
-Kan vi köra dig någonstans? -Nej, jag går. Tack.
Ring mig, även om du bara behöver prata.
Okej, tack.
Förlåt.
Vilken jävla dejt...
Fick polisen dig att känna dig misstänkt?
Ja, lite.
De måste väl göra så med alla, för att vara säkra.
-Såg du Alexis därinne? -Va?
Jag vet inte vad jag såg. Det var kaos.
Men jag såg en tjej vid nödutgången, som stirrade på harpspelaren.
-Det liknade henne. -Sa du det till polisen?
-Nej, självklart inte! -För sånt kan man inte ångra.
Vi drack vin och pratade om hennes mördade familj.
Du kanske projicerade, men man kan inte säga sånt.
Vad sa du?
Då såg jag henne inte. Det är omöjligt.
-Jag måste gå. -Marie! Marie!
-Nej! -Marie, vänta!
Gå därifrån.
Lin, ta bilder.
Spara den här.
God morgon! Vad gör du uppe så tidigt? Jag hörde nåt...
-Vad är det? Mår du bra? -Det var hemskt.
Vad har hänt?
Jag var på ett galleri med Duke igår kväll.
Det var en harpspelare där som...
Hon skar armarna och fingrarna på strängarna!
Det låter galet. Hur mår du?
Folk fick panik, det var blod överallt, och bara Duke och jag hjälpte henne.
Jävlar!
Du var väl inte där?
Det låter galet...
Duke sa att han såg dig där, men jag sa att han var sjuk i huvudet.
Han är inte sjuk i huvudet, men jag var inte där.
Min husbil och min sunkiga sallad kände inte för att titta på konst.
Jag...
Hur kan du klara dig så bra?
Jag vet inte. Jag önskar att jag visste.
-Jag vill inte vara ensam just nu! -Kom hit.
Allt ordnar sig.
-Förlåt. -Det gör inget.
-Jag är ett vrak. -Sluta nu.
Så där.
Det är Duke...
Han skriver att han inte heller kan sova, och att han ber om ursäkt.
Oj, hon överlevde tydligen!
-Herregud! -Vilken lättnad.
Jag ska hämta mer vatten.
Fan också!
-Jag är så trött! -Sov en stund.
Jag har en idé. Jag måste göra några saker åt mr Bell.
Sen köper jag hem mat, och så ser vi på film.
-Sov lite under tiden. -Jag vill följa med.
Nej, jag är strax tillbaka.
-Vi ses om en stund. -Okej.
Hej, Duke. Vad gör du här?
Marie messade mig.
Jaså? Hon somnade just i min husbil.
Hon blev omskakad av det som hände igår.
Ja. Det var en sjuk kväll.
Men jag bryr mig verkligen om Marie.
Hon behöver oss just nu.
Vad bra att du kom.
Marie har berättat om det här stället. Det är häftigt!
Helvete!
Jag vill inte göra det här! Det var inte vad jag hade tänkt!
Men jag tänker inte låta dig hindra mig!
Stick och brinn!
Det ska inte vara förgäves.
Det är ditt eget fel.
Tack!
Hallå? Är du hemma?
Vad fan...?
-Hej. -Hej.
Förlåt! Jag fick så mycket att göra.
Det gör inget.
-Är de där nya? -Nej, de är från vårt gamla vardagsrum.
-Jag lämnade in dem. Visst blev de bra? -Ja.
Hur mår du?
Bättre, tror jag.
Det var skönt att höra att hon klarade sig.
Jag förstår det.
Vi måste prata om en sak. Där borta.
Okej...
Vad är det?
Bli inte sur, men jag gick in i ditt rum.
Jag hittade en gammal iPod, och tänkte att din musik kunde lugna mig.
Men det var en inspelning av en pojke som blev slagen.
Det var som en trumtakt på ett barn, och så skrattade en liten flicka.
Och det kanske var du?
Det påminde mig om häromkvällen, hos paret.
-Går du igång på sånt? -Nej.
Paret var annorlunda. De njöt.
-Ja, men pojken njöt inte. -Jag var liten.
Barnhemmet var ett sjukt ställe. När de fick höra att jag hade dödat min pappa...
-Barn är taskiga. -Ja, och den där pojken var en mobbare.
Men du... njöt av det.
Ja, jag... hämnades och skapade musik.
Det var en renande upplevelse. Jag experimenterade.
-Jag är ledsen för din skull. -Tack.
Jag är ledsen för att jag har varit frånvarande.
Det gör ingenting.
-Jag har saknat dig! -Jag har saknat dig också!
Jag behöver dig mer än du tror.
-Detsamma. -Jag är dålig på att släppa in folk.
-Jag vet! -Håll käften! Jag är bara så...
Jag är bara så uppfylld av att skapa
den här musiken som har ätit upp mig.
Jag är ofta i skolan, och jag kanske blir döv igen...
-Va? -Ja.
-Herregud! Vad fruktansvärt! -Tack.
Jag kommer att vara hos dig, och vi ska lista ut vad vi ska göra.
-Vad du än behöver. -Tack.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också! Jag älskar dig också!
Herregud! Herregud!
Herregud! Vad fan...?
Jag önskar att du inte hade sett det där.
Ursäkta, kan jag hjälpa er?
Välkommen tillbaka, sömntuta!
Nu ska vi se.
Okej, snäckor, två trådlösa mickar. Den ena har dokumentärteamet.
Den andra har...
-Vem? -Marie Sotker, hon sköter om verkstan.
Hon har en mick och lite inspelningsutrustning.
Ursäkta mig.
Fuentes. Okej, jag är på väg.
-Varför dödade du Duke? -Han är inte död!
Va?
Han är en del av min musik.
Din jävla musik? Vad fan snackar du om? Ta loss mig! Ta loss mig!
Jag önskar att du hörde det jag hör.
-Hjälp mig! -Tyst! Ingen kan höra dig.
-Snälla... -Jag måste jobba nu.
Snälla, släpp mig fri! Vad gör du?
Allt ordnar sig.
Snälla Alexis, vad gör du?
-Snälla. -Det ordnar sig.
Snälla...
Det ordnar sig.
Jag älskar dig.
Vi har ont om tid. Har någon haft tillgång till din harpa?
-Jag lämnade in den. -Till vem?
Alexis. Alexis Reeves. Hon är lärare på mitt universitet.
-Lämnade du harpan hos henne? -Ja.
Ingen här!
Skicka rättsmedicin till garaget. Vi har en kropp.
Nej, en man. Han var på galleriet. Garaget är tomt i övrigt.
Det står ingen husbil här. Hon kanske har stuckit. Säg åt alla att hålla utkik.
Den misstänktes husbil står på Dockweiler Beach. Var försiktiga.
Uppfattat. Bil 88 på väg.
Marie...
Du, mår du bra?
Du... Jag ringer ambulansen.
Polisen! Ur vägen, för fan!
Marie, jag är kommissarie Fuentes. Stå still, är du snäll!
Stå still! Jag ska hjälpa dig.
Var är Alexis?
Stå still, så jag får se vad hon har gjort.
Stanna hos mig.
Nej, vakna! Marie! Marie!