Ačiū, Laime.
- Mama! - Puiku, mieloji!
Paplokim Milagrai Preskot!
- Milagra! - Milagra!
Mama.
Nieko nebijok, Fortūna.
Būk stipri
Būk drąsi
Tegu narsa tau rodo kelią
Grįžk, mama.
Pasitikėk savimi
Ir žinok, kas esi
Laukinė širdis, laukinė dvasia
Drąsiai leiskis į nežinomybę...
Ir žinok, kad turi viską, ko reikia
Nagi, būk geras voveriukas.
Nieko nebijok
- Pasitikėk manimi. - Laime!
Čia riešutai, tavo mėgstami.
- Nieko nebijok. - Laime!
Nagi, Tomai. Net neparagausi?
Laime, kur tu?
- Teta Kora! - Laime!
Tikroms damoms nedera sėdėti ant palangių.
Bet tikros damos gali dalyvauti smagiuose vakarėliuose.
Laime, tavo senelis siekia tapti gubernatoriumi.
Tai svarbiau nei "smagūs vakarėliai".
Gal priminti, kas nutiko vakarėlyje pastarąjį kartą?
Padariau klaidų.
Taigi, klaidų.
- Nieko gero ten nėra, be to... - Tortas. Kiti vaikai.
- Laime... - Linksmybės!
Dramblys? Rimtai?
Žinau, kad gyventi su seneliu nelengva,
bet priklausyti Preskotų šeimai reiškia ne visada gauti, ko nori,
o daryti tai, kas geriausia šeimai.
Dabar lipk nuo palangės ir eik mokytis matematikos.
Jei tavo naujajai mokytojai vėl pakriks nervai...
- "Jei traukinio greitis 40 km/val...." - Kora?
- "...ir jis išvyksta 8 val...." - Kora? Kora!
- Kam man reikia tai žinoti? - Kora?
Taip, tėti.
Tai skubu.
Mano kaklaraištis.
Ne, per tampriai.
Tik pagalvok, Kora.
Iš geležinkelių magnato į gubernatorius.
O kodėl? Todėl, kad...
Preskotai niekada nepasiduoda.
Šaunuolė! Tikrai manai, kad durų nereikia užrakinti?
"Jei traukinys turi sustoti kas 160 km įsipilti vandens,
kelintą valandą jis atvažiuos..." Sveikas, Tomai!
Kaip malonu, kad grįžote, pone.
Tomai, jau kalbėjom apie tai.
Be reikalo tavim pasitikėjau. Tomai!
Tikrai reikia pradėti rakinti tas duris.
Stok, stok!
Ne!
Nagi, stok!
Kodėl voverės tokios greitos?
Senelis mane nudės.
Ponios ir ponai, sveiki atvykę šią džiugią dieną...
į mano kampanijos pradžios renginį.
Pažadu jums,
kad valstiją valdysiu taip tvirtai, kaip ir savo paties namus.
Užbaigsiu visą šį... chaosą.
Labas, seneli.
Tortas.
Pirmas puslapis juk gerai, ar ne?
Dažniausiai.
Jei kas ir gali atrodyti puikiai su vovere ant veido, tai senelis.
Jis galiausiai vėl ims su mumis kalbėtis, ar ne?
Kai sugis jo veidas.
Seneliui tik reikia ramybės, kad galėtų tęsti savo kampaniją.
Namo galėsim grįžti vasaros pabaigoje.
Kodėl negalim važiuoti į vasarnamį prie ežero?
Kodėl? Todėl, kad jis vis dar po vandeniu.
Kaip ir smagiausi mano vaikystės prisiminimai.
Juk atsiprašiau.
Pone Žiburėli, ką šie žmonės veikia mūsų kupė?
Atsiprašau, jūs turbūt suklydote. Čia...
Ponas Žiburėlis?
Matei jo mažutį kaklaraištį?
Atrodo, lyg eitų į teatrą.
Palauk. Ar ten, kur vykstame, yra teatras?
Arba biblioteka?
Arba zoologijos sodas?
Ar išvis kas nors?
Tegu laukas...
lieka lauke, gerai?
Kojos.
Nors vasarą praleisim laukiniame krašte,
bet mes ne laukiniai žvėrys.
- Kaip atrodo tas Miradras? - Miraderas.
Kaip turėčiau jį vadinti?
Gali vadinti jį tėčiu.
Arba tėvu.
Arba Džimu.
Džimu.
"Labas, Džimai. Kaip pastarieji dešimt metų, Džimai?"
Ak, mieloji.
Jam buvo nelengva, kai mirė tavo mama.
Tavo tėtis palūžo ir...
Kodėl jis nevyko su manimi?
Mieloji, jis buvo vienas su kūdikiu laukiniame krašte.
Jis pasielgė taip, kaip manė...
Na, visi manėme, kad taip geriausia.
- Čia ne tualetas? - Atsiprašau?
Laime!
Čia privati kupė!
Atleiskite. Restoranas užsidaro po penkių minučių.
Ką gi, manau, laikas išgerti arbatos.
Niekur neik.
Kita stotelė – Miraderas.
O, ne!
- Ei. - Atsiprašau.
- Ei! - Ei, bose!
- Jis vėl mane liečia! - Ką aš tau padariau?
Pyragaitis.
Pažiūrėkim. Šokoladinis, citrinų...
Kokosų!
Koks tu šaunuolis.
Tikras šaunuolis!
Laime!
Liaukis!
Prakeiktas šunėke!
Ei! Saugokis, princese.
Jei iškrisi, kas nors labai nusimins.
- Geriau laikykis atokiai... - Atleiskit.
-...nuo tų laukinių arklių. - Gal praleistumėt?
- Laime! Štai kur tu! - Kora, aš...
Per tave galą gausiu!
Esu labai dėkinga, pone...
Mano pavardė Hendriksas.
Turėčiau vedžioti tave už pavadėlio. Taip ir padarysiu.
Sekundėlę, palauk.
J. F. P. GELEŽINKELIAI
MIRADERAS
Nepamiršk, būk savimi.
Būk geriausia, kokia gali būti.
Būk tokia, kuri nesukelia gaisrų.
- Laime? - Atsiprašau!
Aš per jauna, kad pražilčiau.
Nesijaudink. Jis nekantrauja tave pamatyti.
Esu tikra, kad vasara prabėgs greičiau nei manai.
Kas čia dvokia?
SVEIKI, ČIA – MIRADERAS
Atsiprašau, ponia. Jis spjaudosi.
Nesijaudink, teta Kora.
Esu tikra, kad vasara prabėgs greičiau nei manai.
Labai juokinga.
Ten jis?
Ne. Niekur jo nematau.
Ar čia tikrai ta vieta?
Deja, taip.
Einu pažiūrėti, gal jis savo kabinete.
Niekur neik, kol negrįšiu.
- Siaubas, kaip išalkau. - Kur smuklė?
Taip! Mielai suvalgyčiau kepsnį!
- Nepakliūk į bėdą, princese. - Ei, čia ne pakrantė.
Planai pasikeitė, vaikinai.
Paklausykit. Nebeturim pinigų.
Iš traukinio pastebėjau laukinių arklių, jie padės mums iš čia ištrūkti.
Žinot, kur yra pinigų? Bankuose.
Prisimenat, kaip pavyko praeitą kartą?
- Ką praleidau? - Einam, užsidirbsit valgiui.
Gerai, einam į tą smuklę.
Šiandienos renginius pristato...
Ponios ir ponai, kumelės ir eržilai...
Ei, grįžk! Atiduok mano ledus!
- Paplokime... - Maniau, kad mes partneriai.
...Valentinai
ir "Las Caballeras
de Miradero"!
Renginį pristato "Preskot geležinkeliai" ir "Greindžerio aptvaras".
Tokios puikios arklidės, kad patys norėsite ten nakvoti.
- Fortūna? - Ką?
Laukėm tavęs. Atrodai visai kaip mama.
Tikrai?
Palaukit, pažinojot ją?
Visi pažinojo Milagrą.
Štai, čia tau.
Tavo mama turėjo lygiai tokį pat.
- Sveika sugrįžusi namo, mi hija! - Palaukit!
- Toliau – mūsų čempionė... - Atsiprašau, praleiskit.
...ir savo tėčio širdies čempionė
mano dukra Pru Greindžer
ir neturinti sau lygių Gražuolė!
Pru!
Ji virpina mano širdį jau 13 metų, todėl aš pripratęs.
Arkliai moka taip daryti?
Užteks, pamaiva. Ar neturi kitų darbų?
Fortūna Esperanza Navaro Preskot, tuoj pat grįžk čionai!
- Teta Kora! Turi tai pamatyti. - O čia – dar viena dalyvė.
- Dvokia. - Pasigrožėkit šia kumelaite.
Turbūt neskanu.
Kokie grakštūs judesiai.
Ir koks finalas!
Panele, gal galiu padėti?
Jokiu būdu.
Apgailestauju.
Šį renginį pristato "Alo Greindžerio aptvaras".
Neįtikėtina.
Paliko mus stotyje kaip kokias valkatas.
Matei tas nuostabias moteris, kurios jojo ant arklių?
Viena man davė šį kaspiną.
Man reikia puodelio stiprios arbatos ir sudeginti šitą suknelę.
Teta Kora, ar matei mano mamos pasirodymų?
O, taip. Niekada to nepamiršiu. Ji buvo nuostabi.
Atliko puikų atbulinį šuolį nuo žirgo.
Jaučiausi taip, lyg mano viduriai irgi būtų apsivertę.
- Atsargiai, ponia! - Palaukit!
Pone?
Gal pavėžėsit?
Reikia pavėžėti?
Aš vardu Šnipštas.
O šis kilmingas žirgas – Ponas Morkius, mano verslo partneris.
Kur vyksim, ponia?
Ne, ačiū.
Bet jei pasakytum, kurioje pusėje Preskotų namai...
Už vieną centą staigiai jus ten nugabensiu.
- Ne. Ne! - Visi lipam!
Kita stotelė – Preskotų namai.
Gerai.
Štai! Nukeliavom staigiai, kaip ir žadėta.
Jūsų kelionės tikslas – priešakyje.
Vienas centas.
- Gerai. - Šnipštai!
- Žiūrėk, kur leki! - Tu mažas sukčiau!
Jūs nieko nematėt! Smagaus pasibuvimo! Kaip vėjas!
Nesikabinėk prie gerų žmonių.
Ne! Ei, liaukis!
Dievulėliau. Tu turbūt Laimė Preskot.
Gražus plaukai ir suknelė. Ir bateliai!
Nežinojau, kad bateliai gali būti tokie dailūs. Galiu pasimatuoti?
- Atsiprašau už brolį. - Tai manęs turi atsiprašyti.
Baik, paleisk plaukus!
Imkit. Aš Abigailė, o čia mano geriausias draugas Bumerangas.
Pasisveikink, Bumai.
"Malonu susipažinti, madam."
Man irgi malonu.
- Panelė Abigailė Stoun. - Oi, man metas. Pasimatysim vėliau.
Abigaile, nepalik manęs čia.
Paliksiu.
Sėkmės!
Atrodo, tas asilas sušlamštė gabalą mano suknelės.
Ji buvo mano amžiaus ir jojo ant to gražaus arklio.
Ar žinojai, kad arkliai moka eiti atbulomis?
Tai beprotiška.
Pagaliau.
Civilizacija.
Džimai?
Džimai Preskotai?
Džeimsai Preskotai Jaunesnysis?
Džimai!
Oi.
Kora?
Džimai!
Laime.
Negaliu patikėti, kad jūs čia! Kaip praėjo kelionė?
- Maniau, kad atvyksit 20-ąją. - Dabar ir yra 20-ji.
Gerai. Ką gi, tada viskas aišku.
Namas dar... aš dar neparuošęs.
Dėl Dievo meilės.
Taip.
Namai namučiai.
Perženkit per šitą. Galit tiesiog...
Atsiprašau dėl netvarkos. Darbą parsinešu namo.
Aišku, yra ir daugiau.
Valgom ten. Ir...
Miegamieji viršuje. Parodysiu tavo kambarį.
Ženkit atsargiai. Būtų nesmagu, jei susimuštumėt koją.
Gryna geležis.
Jie saugesni nei senieji geležinkelio bėgiai. Daug sunkesni.
Geležinkelių bendrovės vadovo darbas pavojingas.
Nesiartink prie tų dėžių, Kora.
Ten sprogios medžiagos.
Taigi...
čia tavo kambarys.
Ką manai?
Daug braškių.
Juk mėgsti braškes, ar ne?
Mėgstu?
Ką gi, anksčiau mėgai.
Taip. Buvai... Tokia.
O dabar tu... Dabar esi tokia...
Pelė! Ji palietė mano koją!
Išsikrauk daiktus ir įsikurk.
Kur jį gavai?
Rodeo sutikta moteris man jį davė.
"Las Caballeras."
Jos jodinėjo su tavo mama.
Taip. Sakė, kad esu labai į ją panaši.
Na, gerai, jauskis kaip namie.
Koridoriuje yra dar patalynės.
Rankšluosčių...
Taip. Tu...
tikrai esi labai į ją panaši.
Taip. Džiaugiuosi, kad tu čia. Pasiilgau tavęs.
Koks čia kvapas?
Kora?
Čia trenkia senomis bulvėmis.
Kad ir kas čia buvo, jau sugedo.
MILAGRA
Mama.
Džimai, Džimai.
Einu patyrinėti!
Taip, lauke turbūt saugiau.
Čia labiausiai pašėlęs žirgas, kokį esu matęs!
Ramiau, vyruti!
Saugokis uodegos!
Atsargiai, jis kandžiojasi!
Ir tu jam įkąsk. Pirmyn!
Jis tau per daug galingas, Hendriksai.
Pats pabandyk jį suturėti!
Pasitrauk.
- Tu Laimė Preskot, ar ne? - Labas!
- Pru Greindžer. - Žinau, mačiau tave rodeo.
Puikiai pasirodei.
Ačiū, bet žengimas atbulomis pavyko nekaip.
Iki šventės vasaros pabaigoje išmoksiu gerai.
- Pirmyn! - Palauk!
Tas tvartas nesugrius?
- Kvėšos! - Turėtų atsilaikyti.
Kažkokie mulkiai išsinuomojo užtvarą, kad prajodinėtų naują arklį.
- Prajodinėtų? - Tai ne taip baisu, kaip atrodo.
Bent jau arkliui.
Jis įkando man į ūsą!
- Iš kelio! - Atsargiai!
Atsargiai, Hendriksai!
Būsi vertas krūvos pinigų.
Pažiūrėkim, ko tu vertas!
Liaukitės! Jam skauda!
Tikrai, taip negalima. Palauk.
Taip!
Nori žaisti šitaip? Gerai.
Oho, kaip spardaisi.
Hendriksai, atsargiai!
Pašėlęs arklys.
Tave patį šiandien prajodinėjo.
Taip, dar pažiūrėsim.
- Sveika, princese. - Užmeskit ant jo virvę!
Juk sakiau, kad tie arkliai pavojingi.
- Dabar geriau eik iš čia. - Apsupkit jį!
Koks kvailys blogai užsegė balną?
- Ne aš! - Jis!
Mulkiai.
- Kada tas arklys nurims? - Traukis nuo manęs!
- Pagavau! - Planai pasikeitė, vyručiai.
Suvaldykim šitą gyvulį.
Laikau, laikau!
Ramiai, stipruoli!
Ei, ramiau!
Nežinau, iš kur atkeliavot,
bet mano aptvare su arkliais elgiamasi pagarbiai.
Jei nepatinka, galit eiti kitur.
- Ar aišku? - Taip, pone.
Visiškai aišku. Gerai, viršininke.
Nenorėjom taip įsijausti, bet šitas mustangas labai smarkus.
Gerai, vyručiai, šiandien užteks.
Tegu arklys pailsi.
Smarkiau!
Grįšim rytoj,
kai jis bus ištroškęs.
Kaip žavu.
Vaikinai, greit paruošiu tą žvėrį darbui malūne,
o tada gausim tiek pinigų, kiek tik reikės.
Prisimeni mane? Iš traukinio?
Tikrai esi labai smarkus.
Reikia pagalbos pripildant lovį?
Ne, išsitepsi suknelę.
Ką, šitą?
Tada gerai.
Palauk, ar teisingai supratau?
Voverė nušokavo laiptais žemyn jam sakant kampanijos kalbą?
Ir užšoko mano tėčiui ant veido?
Garbiajam Džeimsui Preskotui?
Taip, galbūt.
Tai juokingiausia, ką esu girdėjęs.
Taip.
Jis kalbėjo:
"Šeimos šūkis yra tai, ką mano kampanija žada jums..."
"Preskotai niekada nepasiduoda."
O tada voveriukas užšoko jam ant veido ir jis ėmė klykti!
Atleisk, teta Kora.
Manau, čia tik atpildas
už maisto karus, kuriuos teta Kora pradėdavo, kai buvom...
Nežinau, apie ką kalbi.
Gal jau užteks istorijų vienam vakarui, kaip manai, Džimai?
Taigi, Laime, kaip praėjo pirmoji diena tyrinėjant Miraderą?
Puikiai. Susiradau draugų.
Na, tikiuosi, kad būsim draugais.
Vienas kiek drovus ir šiek tiek pašėlęs.
- Pašėlęs? - Kuo jis vardu?
- Kur jis gyvena? - Jis vardu...
Smarkuolis.
Susitikom traukinyje. Na, traukinio išorinėje pusėje.
Turi galvoje tą arklį?
Tą, kuris yra Alo aptvare?
Ne.
Kas ne?
Nesiartink prie to arklio.
Niekada.
Kodėl?
Ne Smarkuolio kaltė, kad mama nukrito nuo arklio.
Ne. Nesupranti, ką kalbi.
Nesiartink prie to arklio. Jokių arklių.
Nenoriu valgyti.
Gerai.
- Blynai. - Pusryčiai.
- Mano mėgstamiausi! - Labas rytas.
Aš nealkana.
Laime, jei išeini, gali kai ką padaryti.
Gerai.
Aplankysiu vaikinus stotyje, gal jie su manimi papusryčiaus.
- Ar nežinai, kad turim darbų? - Vėl miegi darbe.
Nekreipk į mane dėmesio.
Tėti, atsargiai!
- Atsiprašau. - Sveika.
O, Laimė Preskot.
Kur taip šuoliuoji?
Aš... einu kai ko nupirkti tetai Korai.
Truputį pasiklydai, parduotuvė toje pusėje.
Taip. Gerai, ačiū.
Iki, Laime. Aš vairuosiu.
Gerai. Bet nesakyk mamai. Ji iškarš man kailį.
PARDUOTUVĖ
Kada atvyksta vidurnakčio ekspresas?
Vidurnaktį, žioply.
O apsauga labai prasta.
- Tik tas senis ir jo lama. - Nekenčiu lamų.
Ei, ramiai. Ramiai.
Viskas gerai.
Visi tie pokyčiai baugina, ar ne?
Manau, viskas bus gerai. Patikėk.
Sveika, miestiete.
Ei!
Atsargiai! Jis laukinis.
Tik truputį išsigandau.
Taip, nes pati jį išgąsdinai.
Supratau. Atleisk!
Atleisk.
Neskubėk.
Arkliai jaučia tai, ką jauti tu.
Jei nori, kad jis tavimi pasitikėtų, turi parodyti tris dalykus:
ramybę, pasitikėjimą savimi
ir morkas.
Na, sėkmės. Iki pasimatymo.
Išalkai, drauguži?
Taip, aš irgi nevalgau, kai pykstu.
Čia bulvė?
O ką? Negerai?
Pabandyk ką nors ne tokio "bulviško".
Arkliai išrankūs. Jie dideli smaližiai.
Ačiū. Tikrai geriau nei bulvė.
Turiu ir tau, drauguži. Nesirūpink.
Gerai.
Gal norėtum šito...
Smarkuoli?
Viskas gerai. To nepaskubinsi.
Turėjau visą savaitę dainuoti Bumerangui, kad jis leistų man jodinėti.
Tikrai?
Šnipštas sakė, kad Bumerangas leido man ant jo jodinėti tik tam,
kad liaučiausi dainavusi, bet nežinau.
Esmė ta, kad tokie dalykai užtrunka.
Na, aš laiko turiu.
Pasimatysim vėliau.
Valio!
Ne! Ne.
Atleisk.
Visada maniau
Kad jau išaušo
Gražiausia diena
Kada radau savo vietą
Bet pasirodei tu
Aš stipri ir viena
Ištversiu visas audras
Įveikiau tamsiausią tamsą
Bet nors man gerai
Būti vienai, vis tiek žinau
Su tavimi man geriau
Mano meilė
Gili kaip vandenynas
Ką veiki?
Ir nenurimsiu
Kol nesužinosiu visko
Apie tave
Aš stipri ir viena
Ištversiu visas audras
Įveikiau tamsiausią tamsą
Bet nors man gerai
Būti vienai, vis tiek žinau
Su tavimi man geriau
Aš stipri ir viena
Įveikiau tamsiausią tamsą
Nesijaučiu vieniša
Bet vis tiek žinau
- Valio! - Valio!
Su tavimi man geriau
Tau pavyko!
Su tavimi man geriau
Labas rytas.
Gal paduotum braškes?
Su tavimi man geriau
Ramiai, drauguži.
Viskas gerai.
Ramiai, drauguži. Ramiai.
Kai ką tau turiu.
Nenukąsk rankos.
Ei.
Viskas gerai, viskas gerai.
Ramiai, drauguži. Ramiai.
Ei!
Ką gi, tai štai kaip bus.
Pabandykim dar kartą.
Gerai, drauguži, bandom.
Labas!
Ką veiki?
Šnipštai, man beveik pavyko.
Nori, duosiu patarimą?
Kainuos vieną centą?
Tu tuo tikras?
Labai lengva, taip išmokau vaikščioti.
Tėtis laikė morką, o aš sekiojau paskui jį aptvare.
Palauk.
Žiūrėk, kas ten?
Ramiai, drauguži.
Oi.
Atsargiai! Negerai.
Prašau, nereikia!
Lėk kaip vėjas, Pone Morkiau!
Ramiai, drauguži, ramiai.
Prašau, bėk lėčiau.
Ne, ne tą turėjau galvoje.
Atsargiai! Atsargiai!
Oho, tu nusiteikusi rimtai! Puiku!
Kaip sustoti?
Jai reikia pagalbos! Greičiau!
Ji tokia linksma.
Pašėlusi, bet linksma.
Pasakiau jai: "Ne, nieko nebus", ir nustačiau taisykles.
Buvau griežtas.
Dukterys. Su jomis sunku.
Turi pelnyti jų pasitikėjimą pamažu.
Du žingsniai pirmyn, 50 žingsnių atgal.
Gerai, jei tie žingsniai ne tavo aptvare.
Ji – savo motinos vaikas.
Prižiūrėsiu ją. Ir tuos kaubojus.
Tą Hendriksą kažkur esu matęs.
- Sveiki! - Šnipštas.
Žinot tą laukinį arklį jūsų aptvare?
Taip, o ką?
Pūstelėjo vėjelis, vartai atsidarė,
aš čia niekuo dėtas.
Tada Laimė užgriuvo ant arklio ir jie nulėkė link kanjono.
- Ką? - Negerai.
- Pirmyn! - Nagi, Bumerangai!
Greičiau!
Palauk, turim grįžti atgal.
- Gerai, kad jos vardas Laimė. - Gal antras vardas Ironija?
Laime, sėdėk ir laikykis kojomis.
Arba tiesiog laikykis!
Ir jokiu būdu nežiūrėk žemyn!
Per vėlu.
Ne! Bėk lėčiau, prašau.
Smarkuoli, turi sustoti!
Gerai.
Vėliau gausi daug morkų.
- Labas! - Nagi.
- Atlikim perėmimą dviem rankomis. - Ką?
Kai pasakysiu "du", griebk ranką.
- Vienas. - Du!
Šok!
Ką tik jojau ant arklio!
Vos nežuvau, bet jojau ant arklio!
Čia tai vadinama kabinimusi į gyvenimą.
Bet tai puiki pradžia. Turi talentą.
- Štai jos. - Laime! Tu sveika?
- Pirštai, veidas. - Matei mane?
- Viskas gerai, tu sveika. Aš sveikas. - Buvo nuostabu! Lėkėm taip greit...
- Ji sveika. - Matau.
-...buvo baisu, bet nuostabu. - Mergaitė sveika, gerai.
Laime, tau pasisekė, kad likai gyva!
Norėjau tik pajodinėti aptvare, bet...
Turėjai nelįsti prie to arklio.
Nagi, padaužos.
- Prašiau tik vieno dalyko. - Tai nelaimingas atsitikimas.
- Tu neklausai. - Bet...
Tu neklausai. Tas arklys ne tavo.
Jis nepriklauso ir tiems kaubojams.
Jie jį skriaudžia, o tau visai nerūpi.
Čia ne miestas. Čia galioja kitos taisyklės.
Tai pakeisk taisykles.
Beje, negali staiga grįžti į mano gyvenimą ir man nurodinėti.
Grįši pas senelį. Ten tau bus saugiau.
- Ką? Taip neteisinga. - Įsodinsiu jus į kitą traukinį.
Maniau, kad Preskotai niekada nepasiduoda.
Bet tu vėl mane apleidi!
Bandau tave apsaugoti.
Atleisk, kad esu tokia našta.
Džiaukis, kad ji nieko nepadegė.
Gal tėtis klydo atimdamas iš tavęs Laimę.
Ne, jis buvo teisus.
Nesugebėjau apsaugoti jos mamos. Kaip galiu apsaugoti ją?
Milagrai nutiko nelaimė.
Pats sakei, kad tą triuką ji buvo atlikusi šimtus kartų
užmerktomis akimis.
Bet ji tokia nutrūktgalvė!
Na, obuolys nuo obels netoli nuriedėjo.
Jai čia nesaugu.
Kartais reikia rizikuoti, Džimai.
Kartą jau rizikavau ir nepavyko.
Džimai, dėl Laimės padariau viską, ką galėjau.
Dabar jai labiausiai reikia tėčio.
Jai reikia tavęs.
Neištverčiau, jei jai kas nors nutiktų.
Kora, nežinau, ką darau.
Oho!
Smarkuoli.
Sveikas, drauguži.
Žinojau, kad vėl susitiksim.
Ei!
Oho, čia tavo šeima.
Nebijok, viskas gerai.
Tikiuosi, kad užteks.
Štai.
Turiu vieną kaip tik tau.
Nebijok.
Sveikas, drąsuoli.
Kas nutiko?
Gerai, vyručiai, apsupkit juos!
- Juk sakiau, kad pagausim ir kitus. - Palikit juos ramybėje!
- Gaudyk tą! - Nagi, vyručiai!
Taip!
Ne!
- Visus! Visus iki vieno. - Gerai, bose.
Eržilas mano.
Smarkuoli!
Saugokis, kairėje! Ne, dešinėje!
Nagi, greičiau. Suvarykim juos.
- Taip! - Geros kelionės, damos.
Nagi, lipkit.
Negalit šitaip elgtis!
Šitame traukinyje nėra pirmos klasės.
Dabar tave pričiupsiu.
Liaukis! Tie arkliai ne tavo!
Šitie arkliai – ne tavo reikalas!
Bet ačiū, kad mane pas juos atvedei.
Saugokis eržilo!
Hendriksai! Turim važiuoti, jei norim spėti į laivą!
Planai pasikeitė, vyručiai. Tas pašėlęs arklys lieka čia.
Pasitrauk!
Paskubėkit! Greičiau!
Smarkuoli, palauk! Smarkuoli!
Smarkuoli.
Negalim to padaryti vieni.
Gerai, drauguži.
Lekiam ieškoti pagalbos.
Pru, man reikia tavo pagalbos.
Nori, kad sėstume ant arklių, visą naktį vytumėmės traukinį,
įveiktume būrį bjaurių plėšikų ir paleistume laukinius arklius?
Taip, galbūt.
Laime, tai beprotybė.
Bet jei nepabandysim, Smarkuolio kaimenė pražus.
Žinai, ką šiaurėje padaro arkliams?
Verčia dirbti iki mirties.
Parodysiu, kodėl tai neįmanoma.
Hendriksas ir jo vyrai važiuoja greitu traukiniu į laivą,
kuris stovi šiame uoste, o mes su arkliais esam čia.
Per toli.
O jei nukirstume kampą pro šitą didelį, smailų daiktą?
Tas didelis, smailus daiktas yra Velnio kalnas.
Jo neįmanoma perjoti raitomis.
Joti reikėtų visą dieną ir beveik visą naktį.
Ir net jei stebuklo dėka mums pavyktų,
kaip paleistume arklius iš važiuojančio traukinio?
Jei traukinys, važiuojantis 40 km/val greičiu turi sustoti kas 160 km...
Teta Kora buvo teisi! Man reikėjo tai išmokti!
Ką sakei?
Traukinys pakeliui turi sustoti, kad įsipiltų vandens.
Jei jotume per kalną, pasivytume traukinį prie šio rezervuaro...
rytoj per pietus.
- Kas yra Nerimo ketera? - Geriau neklausk.
Girdėjau,
tose vietose tyko daugybė pavojų.
Iš jų sugrįžta tik patys laimingiausi.
Sugrįžta?
Girdėjau pasakojimų.
Šešėliuose tūno baisūs ir klastingi padarai.
Nepatikėtumėt!
Yra briedis, ir jis laukia.
Bet pats nežino, ko.
Kaip ji...
Dar sako, kad po tiltu gyvena suktas lapinas,
kurio suktumui nėra lygių.
O dar yra oposumas,
kuris valkiojasi, degiodamas degtukus!
Abigaile, traukis nuo žemėlapio!
Manau, Abigailė nori pasakyti, kad tai per daug pavojinga.
Jei man nepadėsit, mes su Smarkuoliu susitvarkysim patys.
Žinai, Pru, tu teisi.
Mums tikrai nepavyktų išgelbėti tų vargšų
nekaltų, nuostabių arklių.
Užuodžiu uždraustus nuotykius.
Oi.
- Laime, palauk! - Laime?
- Laime, palauk mūsų! - Persigalvojot.
Ne, vis dar manau, kad tai prasta mintis.
Bet...
čia Miraderas.
Čia palaikom vienas kitą.
Ačiū.
Galėsi padėkoti, kai įveiksim tą didelį, smailų daiktą.
Velnio kalnas.
Paskubėkim, jei norim pasiekti rezervuarą iki rytojaus pietų.
- Gerai. - Ramiau, drauguži.
Nuleisk kulnus, atlošk pečius,
žiūrėk ten, kur nori joti.
Taip, bet ne taip...
- Gali sutraukti mėšlungis. - Žinau, žinau.
Laikykis, Smarkuoli! Atsargiai!
Atsargiai!
Kai savimi pasitikėsi, arklys irgi tavimi pasitikės.
Jis tiksliai žinos, ką galvoji, tada būsit tikra komanda.
"Tikra komanda!" Tai mano mėgstamiausia kelio daina!
Kai kelias sunkus Šalia turiu gerus draugus
Tikra komanda, tikra komanda
Juk labai smagu Viską daryti kartu
Tikra komanda, tikra komanda
Sėdžiu balne Su geriausia drauge
Aš palaikau ją O ji palaiko mane
Klausome viena kitos Išsikapstom iš bėdos
Tikra komanda, tikra komanda
Visi žinom, kaip paleidai beždžionę iš zoologijos sodo.
Ir apie tvaną per gimtadienį.
Arba kai "netyčia" užrakinai matematikos mokytoją sandėliuke
ir nebegalėjai atrakinti.
Už tai man gerokai kliuvo.
Jis tikrai tiek daug apie mane pasakoja?
Kartais mano tėtis apsimeta, kad nori į tualetą,
kad tik tavo tėtis liautųsi apie tave kalbėjęs.
Matot? Juk sakiau, kad yra briedis.
Na, štai. Perjosim per tiltą
ir tada tiesiai per kalną, prie vandens rezervuaro.
Jis ir turi taip judėti?
Nieko baisaus.
Kabantys tiltai sukurti taip, kad išlaikytų didelį svorį.
O varge.
Kas dabar?
Dabar nusprendžiau nežūti įkritusi į kanjoną,
o joti namo, kad tėtis mane nudėtų už bandymą čia keliauti.
Nori pasiduoti?
Atleisk, Laime. Mes pabandėm, tikrai.
Bet neturim pasirinkimo.
Ne, palaukit minutėlę. Rasiu kitą kelią.
- Neskubėk. - Ką?
- Mes su Bumerangu palauksim čia.
- Ką? Kaip ji... - Ką?
Garsioji Pru Greindžer nemoka atlikti mažo šuoliuko?
Aš moku, bet mes nemokam.
Galiu peršokti.
Nemanau, kad tai gera mintis...
Laime, palauk!
Ką gi, pabandysim.
Nežiūrėk žemyn, nesustok, tiesiog pasitikėk juo.
Laime!
Ar matei Laimę? Jaučiuosi siaubingai dėl vakar vakaro.
Esu tikra, kad jai tereikia nusiraminti.
- Duok jai laiko. - Ieškojau jo.
Manau, ji jaučiasi gerai, kad ir kur būtų.
Laime!
Laime, tu negyva?
Truputį.
Labai praverstų tie oposumo degtukai.
Atleisk, drauguži. Turėjau tavimi pasitikėti.
Laime, sek paskui mūsų balsus.
Ką man sakyti?
Kur tavo keistos istorijos, kai jų reikia?
- Spaudimas man nepatinka. - Ramiai, drauguži.
Žinau. Padainuosiu dainą!
Na...
Pertrauka.
Viskas. Pirmyn!
- Nagi, Smarkuoli. - Taip, tau pavyks.
- Pasitikėk ir judėk su juo. - Gerai.
- Kvėpuok. Turi atsipalaiduoti! - Mums pavyks.
- Jums pavyks! - Sakiau "atsipalaiduok"!
Ramiai.
- Ramiai. - Tau puikiai sekasi.
Mums pavyks.
- Jai pavyko. - Maniau, kad jai galas.
Niekada tavimi neabejojom!
Taip, tau pavyko!
Gerai, gerai. Taip!
Valio!
- Sakiau, kad rasim kitą kelią. - Tai jau tikrai.
Taip, bet nujojom per toli į kanjoną
nebeturim laiko grįžti.
Jokim į viršų pažiūrėti, kur esam.
Tai buvo baisiausia, ką esu mačiusi.
Taip. Negali būti nieko baisiau.
Spėju, kad čia Nerimo ketera.
Man jau neramu.
Gražuole! Atsargiai.
Gerai.
Kur dabar jūsų geri patarimai?
Laime!
Nieko nebijok, Fortūna.
Klausyk, kaip siaučia vėjas
Skrieja erelis, sparnus pakėlęs
Saulė tau glosto veidelį
Tikėk, kad rasi savo kelią
Kai aplink tave
Tamsi ir šalta naktis
Pirmyn.
Žinok, kad tavo širdyje dega ugnis
Būk stipri
Gerai.
Būk drąsi
Tegu narsa veda, kur eini
Tikėk savimi
Žinok, kas esi
Laukinė širdis, laukinė dvasia
Į nežinomybę bėk laisva
Ir žinok, kad turi viską, ko reikia
Kad nieko nebijotum
Nebijotum
Kaip myliu žemę!
Ji tokia tvirta ir patikima.
- Negaliu patikėti, kad mums pavyko. - Myliu tave, myliu tave. Pavyko.
Jei galim tai, galim bet ką.
Rasim tavo šeimą, Smarkuoli. Žinau.
Puiku, Bumerangai.
Tik Laimė Preskot galėjo prajodinėti arklį ant Nerimo keteros.
Be jūsų nebūčiau sugebėjusi.
Žiūrėkit, vandens bokštas!
Negaliu patikėti.
Mums pavyko!
Palaukim apžvalgos aikštelėje.
Kai vidurdienį pasirodys traukinys, matysim jį iš toli.
Gerai. Bet likusį kelią eisiu pėsčia.
Pru, tavo gražus balsas.
- Įkurkim grupę! - Ne.
Rytoj susitiksim su likimu,
bet šįvakar puotausim!
Taip! Aš išbadėjusi.
- Ką? - Prie veido prilipo zefyras?
Taip, bet ne tai svarbu.
Perjojom Nerimo keterą. Mes!
Taip, padarėm tai, kas neįmanoma.
Buvo beprotiška!
Buvo ir prastų sprendimų.
O rytoj grumsimės su būriu pavojingų nusikaltėlių.
Nejuokinga.
Žinau.
Gal išprotėjom?
Bumerangai P. Šery, nekišk nosies!
Iš čia matyti visos visatos žvaigždės.
Pamiršau!
Kai ką mums padariau.
- Kada spėjai? - Abigaile!
Laiko draugystės rankdarbiams visada yra.
P-A... Ne, palaukit.
Pru, Abigailė ir Laimė. Mes esam PAL!
Niekada jos nenusiimsiu.
- Pru, tu tokia minkštaširdė. - Gerai, gana.
- Žinojau, kad tau patinku! - Liaukis!
- Niekada. - Ištepliosi mane zefyrais.
Kai kelias sunkus
Turiu gerus draugus
Tikra komanda
Viską įveikiam vienas, du Kai darom tai kartu
Tikra komanda, tikra komanda
Sėdžiu balne Su geriausia drauge
Aš palaikau ją O ji palaiko mane
Tyliau! Girdėjot? Tai suktas lapinas.
Ir jo šeima.
- Šnipštai? - Sveiki, pone Greindžeri.
Šviežia informacija tik už vieną centą.
Laime?
Džimai? Džimai!
Iš kur čia tiek uogų?
Įtikinau save, kad ją išsiųsdamas noriu apsaugoti.
- Galėsi papasakoti pakeliui. - Bet ką aš bandžiau apsaugoti?
Taip, apsaugoti jas.
- Turim tai daryti dabar pat. - Praradau šitiek metų.
Nereikėjo jos išleisti.
Taip. "Išleisti" yra šios dienos žodis. Mergaitės iškeliavo.
- Ką? - Todėl šitą pokalbį
turėsim atidėti kitam kartui.
Kur iškeliavo?
Per Velnio kalną gelbėti kaimenės laukinių arklių,
ir bijau, kad tie pašlemėkai pagrobė traukinį.
Laimė joja per Velnio kalną? Ant arklio?
Kas, po galais, tas Velnio kalnas?
Tai ko mes čia sėdim ir pliauškiam?
Ar girdėjai, ką sakiau apie traukinį?
Aš pats esu traukinys!
Čia greičiausias pasaulio traukinys.
Turėjau atsarginių dalių.
Važiuojam susigrąžinti mūsų mergaitę.
Gerai, prisiminkit planą.
Pirmiausia pasieksim rezervuarą,
o tada jie gaus teisingą atpildą.
- Pirmyn! - Šitaip!
- Taip! Pirmyn! - Nagi, Gražuole! Greičiau!
Labas, mažoji...
Greičiau!
Kai pasakysiu "trys".
Vienas, du, trys!
Valio!
Aš tau parodysiu.
- Ar matot tą patį, ką ir aš? - Smarkuoli?
- Tik pažiūrėkit. - Smarkuoli! Traukinys atvyko anksčiau!
Abigaile, Pru, kelkitės! Bėgam!
Traukinys!
- O, ne. Kelkis, Gražuole! - Pru, nagi, greičiau!
- Stok! - Šiandien man sekasi.
Meskit virvę ant to arklio!
Ačiū už naują tatuiruotę. Dabar galėsiu atsilyginti.
- Nusiramink, nusiramink. - Ne! Nelieskit jo!
Neik ten, Smarkuoli! Prašau!
- Nagi, greičiau! - Perėmimas dviem rankomis!
Laime!
- Negalėjai pasilikti. - Greičiau!
- Pagavau! - Laikyk tvirtai.
Ne, liaukitės!
Veskit jį vidun!
Nagi, greičiau!
Paskubėkit.
- Greičiau, greičiau! - Skubėk, mergyt!
Prijok arčiau, galiu užšokti.
Gerai, puiki mintis.
Ne! Ką? Bloga mintis!
- Greičiau, Bumerangai. - Pasiruošusi?
Ne!
Smarkuoli!
Taip. Pasidžiaukit saulėlydžiu, vyručiai.
Jis paskutinis šioje šalyje.
Jau beveik pasprukom.
Kartą žaidžiau šaškėmis ir praradau visas savo figūrėles.
Visas figūrėles, ir vis tiek laimėjau.
Manau, Abigailė nori pasakyti,
kad Laimė, kurią pažįstam, niekada nepasiduotų.
Kol Smarkuolis neįlipo į tą laivą, dar yra vilties.
Nežinosim, jei nepabandysim.
Juk mes PAL, ar ne?
Ką pasakysi, Preskot?
Čionai, damos.
Nežinau, kaip jūs,
bet nekantrauju gauti pinigus, kuriuos užsidirbsim.
Jūsų naujieji namai.
Prikimšiu pilną pilvą kepsnių.
Pone Hendriksai, kapitonas jau pasiruošęs išplaukti.
Greičiau nešdinamės iš čia.
Lipkit! Greičiau!
- Jie ten! - Kur Smarkuolis?
- Žaliame vagone. - Nagi, nagi!
Pirmyn!
Siaubas, ką jie ten laiko? Raganosį?
- Na, štai. -Ei, greičiau!
Gerai. Pasiruošt...
Pridenkit mane.
Čia paskutinis.
Sveikas, drauguži.
Gražuole, pirmyn.
- Iš kelio. - Pirmyn, Bumerangai!
Hendriksai!
Ta mergiotė niekada nepasiduoda. Atsikratykit jos!
Štai!
Greičiau, netikšos!
Ne!
Tik pažiūrėkit.
Skauda širdį, kad taip toli nukeliavot veltui.
Net ašarą išspaudžiau.
Tu toks šmaikštus, bose.
Bus daug pinigų.
- Stok! - Gerai, pone.
- Stok. - Tai tu stok!
Mano šešiametis brolis už tave vikresnis.
- Ei, atsargiai! - Metas išsimaudyti.
Ir ne taip dvokia.
Abigaile?
- Ji pašėlusi. - Visai be galvos.
Ar ji tikrai sumanė tai, ką manau?
Manau, kad taip.
Gerai. Pasiruošęs?
- Laime? - Negerai.
- Laime! - O, ne!
Laime!
Negaliu žiūrėti!
Manai, ji galės ir mane išmokyti?
Sakiau, kad su ja smagu.
Ei!
Laime!
Kora, gal įsidėjai maudymosi kostiumėlį?
O varge, Džimai.
Pirmyn, lėtapėdžiai!
Greičiau, sučiupkim ją.
Raskit mergaitę.
Raskit ją!
Ramiai, velnio kumely.
Išmokysiu tave gerų manierų!
Niekur nepabėgsi.
Kažko ieškai?
Šaunuolė.
Man už tai nemoka!
Ramiai.
Niekur nepabėgsi, drauguži.
Metas pašokti tango.
Liaukis!
- Kodėl tu tokia įkyri? - Smarkuoli!
Ramiai, drauguži.
Aš čia, drauguži. Ramiai.
Plauk namo, mergele.
Tu pirmas!
Tai pulk mane. Ne, ne, palauk.
Ne! Ne, ne, ne.
Ramiai, Smarkuoli. Viskas gerai, drauguži.
Pasitikėk manimi.
Kora, irkluok. Ne, irkluok.
- Laime! Laime, ne! - Mes čia!
Laime! Laime, ne!
O, ne!
Smarkuoli!
- Laime? Kur ji? - Laime!
Smarkuoli!
Laime!
Greičiau! Griebkit jį!
Smarkuoli, kur tu?
Laikau tave, Laime. Nepaleisiu.
Bumerangai!
- Kur susiruošei? - Laikau jį!
Saugokitės, vyručiai.
Tėti!
- Oi, tėtis... - Vaje, tau šakės.
Būsiu nubausta, ar ne?
Taip. Iki gyvenimo galo.
Tavo tėvai irgi norės pasikalbėti, panele.
Puiku, Laime! Valio! Tau pavyko!
Kažkieno sėkmė jau išseko.
Taip, tavo.
Ei!
Pirmyn!
Paleiskit.
Puiku, mažyli.
Pru, duok ranką.
- Laime? - Žinau.
Sulaužiau taisykles.
Tavo vienintelę taisyklę.
Atsiprašau.
Ne, Laime, tai aš atsiprašau.
Turėjau suprasti, kiek daug padarytum dėl Smarkuolio.
Tavo mama būtų pasielgusi taip pat.
Labai tavimi didžiuojuosi.
Dabar pabaik, ką pradėjai.
Tavo pavardė Preskot,
o Preskotai niekada nepasiduoda.
Ačiū, tėti.
Puikiai irkluoji, Kora. Stiprios rankos.
Rūpinkis ja.
Šiuolaikiniai vaikai. Jie taip greit užauga.
- Būkit atsargios. - Grįžkit rytoj pietų.
Jokių pavojingų aplinkkelių.
Nieko nepažadam.
Girdėjau.
- Jojam! - Pirmyn!
Taip, lekiam!
Valio! Mums pavyko!
Atėjo pavasaris
Klausykit mano skambios dainos
Susėskim kartu prie laužo
Vos neužsimušiau.
Žiūrėk į kelią, Abigaile.
Vėl esi laisvas
Reikia grįžti namo
Vėl esi laisvas
Oho! Tai bent vieta.
Viskas, toliau tik laukinė gamta.
Ką gi, Smarkuoli...
Man jau metas keliauti.
Tavo kaimenei reikia tavęs.
Atleisk, drauguži, bet negaliu keliauti kartu.
Mano kaimenei manęs irgi reikia.
Lik bebaimis, drąsuoli.
Iki, Mama. Rūpinkis mažuoju.
Sakiau, kad vasara baigsis greičiau, nei manai.
Dabar dažniau čia lankysimės.
Per atostogas ir kitą vasarą.
O šįvakar dar laukia didžioji šventė.
Tavo tėtis turbūt svarsto, kur taip užtrukom.
Kuri labiau tinka Miradero šventei?
Suprantu, ką galvoji.
Ledai! Pirkit ledų! Vienas centas.
Ei, suėsi visas atsargas!
- Tėti? Čionai! - Ei! Pone Morkiau!
- Palauk! - Tavo mamos suknelė.
- Nemoku taip greit bėgti! - Ji tau tinka.
Šiek tiek susiaurinau.
Gal padėti, senjorita?
Jokiu būdu.
Gal padarysite išimtį?
Na...
Čia buvo mėgstamiausia tavo mamos vieta.
Kokia ji buvo?
Labai mėgo braškes. Kaip ir tu.
Ji buvo laukinės dvasios.
Drąsiausias žmogus, kokį tik buvau sutikęs.
Kol sutikau tave.
Nespėsiu visko papasakoti apie mamą iki tau išvažiuojant namo.
Nebent pasiliktum čia.
Aš jau namie.
Taip, tikrai!
- Tėti, tau puikiai sekasi. - Mano arklys geriau šoka.
Žingsnis, žingsnis, suplojam.
Atsiprašau. Visi, dėmesio.
Turiu svarbų pranešimą apie savo dukrą.
- Ką darai? - Ji lieka!
Ši daina tau, Laime.
Tavo mama dainavo daug gražiau, bet sveika sugrįžusi.
Klausyk, kaip siaučia vėjas
Skrieja erelis, sparnus pakėlęs
Ponas Laimės tėtis visai nemoka dainuoti.
- Prinešk arčiau. - Gerai, paskutinė stotelė.
- Įkurkim grupę. - Ne.
Būk stipri, būk drąsi
Negu narsa tau rodo kelią
Jei tu lieki, lieku ir aš.
Laukinė širdis, laukinė dvasia
Drąsiai leiskis į nežinomybę
Šaunuolė, Fortūna!
Ir žinok, kad turi viską, ko reikia
Ei, Preskot!
Lieki Miradere!
- PAL amžinai! - Valio!
- Nagi! - Dievulėliau, Laime!
Jei lieki, tau reikės arklio.
Subtitrus vertė: Albina Griniūtė