Allt har gått åt helsike.
Kemibaroner som krigar om kontrollen över The Lanes.
Aspirerande gatuligister som slåss om småsmulor.
Precis som när Vander stack.
Men den här gången
är du inte här för att lappa ihop saker, eftersom...
...nån har fyllt dig med så många hål.
Vi brukade säga att jag kan laga allt.
Innan jag slog allt i spillror.
Hon brukade säga mycket.
Hon och du.
Ni körde alltid med mig.
Nu är det så tyst.
Vad ska jag göra av det?
Har du fått nog?
Känner du det?
Det där...
...surret bakom ögonen?
För du vet att på ett ögonblick
skulle allt kunna...
Den bästa känslan i världen.
JINX, PILTOVER EFTERLYST
Japp, det är jag.
Om du skulle vilja förbanna ett syskon,
en familj eller ett helt samhälle.
Mitt visitkort.
Det är inte min sak,
men du anställde mig för att kolla siffrorna.
Och ända sen vi tog oss an de andra kemibaronerna
är siffrorna...
Skit?
Jag hade inte uttryckt det så.
Har du funderat på varför snillen som du alltid jobbar för råskinn som mig?
Nej, aldrig.
Ni använder bara halva skallen.
Planerar nästa drag, räknar på sannolikheter.
Vet du hur Silco tog över The Lanes?
Med sina tänder.
Det framstår bara som överilat.
Senast hade Margot tio stycken som vaktade varorna.
Margot och Chross kan säga vad de vill men i slutändan
blir det jag som ler.
Tills jag tar över Silcos sits
är din enda uppgift att få siffrorna att gå ihop.
Det grå.
Ända här uppe?
Ser man på. De har rensat stället.
Det hade gjort vårt jobb lättare.
Nej, vi kan inte.
Det är fabriksrök som är fast under jorden.
Varken mer eller mindre.
Chefen.
Gå du.
Rapportera sen.
Jag?
Jag vet att ni fantiserar om att såga huvudet av varandra,
så jag ska gå rakt på sak.
De här revirstriderna måste upphöra.
Det är de här två som anfallit. Jag har bara försvarat mina intressen.
Att spela oskyldig klär dig inte, vännen.
Du inledde det här med din räd mot Rapturewalk.
Vad skulle jag ha att skaffa med din smutsboulevard?
Ovansidan är den verkliga fienden.
När vi dödar varandra spelar vi dem i händerna.
Vår bästa chans är att lägga våra smågräl åt sidan
och slå oss samman.
Alliera mig med de här två? Jag har bättre chanser med Ovansidan.
Även om vi slår oss samman är de fyra gånger fler.
Om man inte räknar med alla våra som dött på sistone.
Det kanske spelar roll däruppe
men de vet ingenting om att strida i sprickorna.
Är han död?
Varför är han så tyst?
Hon har rätt.
Om vi inte får Ovansidan att sluta störa oss klarar vi oss inte.
Men jag har en annan lösning.
Vi ger dem Jinx. Det är vad de egentligen är ute efter.
JINX PILTOVER EFTERLYST
Vi överlämnar inte våra egna.
"Vi"? Du gör inte mycket alls numera, eller hur?
En fågel utan vingar är bara en konstig råtta.
Var det en öm tå?
Jag har ett förslag.
Om du hjälper mig att nita Baby Blue åt våra vänner däruppe
ska jag fixa en ny manick till dig. Senaste tekniken, alla funktioner.
Tänk på saken.
Men jag lovar dig.
Det blir det sista erbjudandet du får.
Jag fattar inte att du är död och att jag fortfarande städar upp din röra.
Jösses. Är du galen?
Du pratar med de döda.
Är du här för att göra slut på mig?
Har jag inte gjort tillräckligt mycket för dig?
Samma tid varje dag.
Men han kunde inte göra det själv.
Det var inte mycket han klarade själv.
Vid det här laget hade han låtit mig sköta indrivning åt honom över hela The Lanes.
Och bygga hans vapen.
Sköta hans affärer.
Spränga hans fiender.
Han försvinner
och hela världen vänds upp och ner.
Alla hans planer.
Allt vi har byggt.
Vad fan ska vi göra nu?
Se på när allt brinner.
Vad var det jag sa?
Viktor.
Viktor!
Viktor...
Viktor!
Viktor.
Jayce?
Viktor?
Herregud.
Vad
är jag?
Du...
Du lever.
Du måste vara kall.
Kall?
Nej, jag tror inte det.
Jag känner en laddning.
En potential.
En rekursiv impuls.
Obehaglig men
"kall" är inte rätt ord.
Hexkärnan.
Viktor, den räddade dig.
På nåt sätt anpassade den sig efter dina skador.
Förändrades och utvecklades.
Det var som om den var sammanbunden med dig.
Jag gjorde mitt bästa med anteckningarna och har fört protokoll över allt.
- Många frågor återstår men... - Det var meningen att jag skulle dö.
Du lovade att förinta Hexkärnan.
Nej.
Förstår du inte?
Heimerdinger hade fel.
Vi hade fel. Det är inte så illa som vi...
- Den dödade Sky, Jayce. - Va?
Nej.
Hon hade stora drömmar.
Precis som vi hade en gång.
Jag tänker avgå från Rådet.
Jag förstår nu.
Min plats har alltid varit här i labbet med dig.
Vi ska ställa det tillrätta, tillsammans.
Jag måste ta farväl av det här stället nu.
Och till dig.
Farväl?
Viktor, du är min partner.
Våra vägar skildes åt för länge sen.
Det var känslor som fick oss att hålla ihop.
Tror du att det är så lätt?
Att bara vända sin stad ryggen när de hoppas att du ska frälsa dem?
Att stå fast vid principer när din bästa vän förblöder i dina armar?
Jag har aldrig bett om det här!
Vart ska du?
Farväl, Jayce.
De är så många.
På grund av allt stridande. Vi får snart problem med kapaciteten.
Och sen har vi säkerhetsrisken.
Vi kan inte neka folk.
Efter alla dessa år har vi äntligen gjort oss av med Silco.
Sen träder nån annan in i hans ställe.
Kolla in det här.
Det här är ganska besvärande.
Det där trädet betyder så mycket.
Det ger oss mat och frisk luft. Vi har byggt hela vår identitet på det.
Varje gång det äntligen ser ut att ljusna...
Det är inte förlorat än, min gosse.
Om det finns ett sätt att bevara det, då ska vi hitta det.
Jag har sett nåt liknande tidigare.
Äger inte du i princip det här stället?
Kom nu.
Bramblebacken har lämnat djungeln.
Du inser väl att kodspråk inte funkar om man improviserar?
Professorn?
Ja, självklart.
- Vad i herrans namn sysslar du med? - Jag trodde...
Varför bryter ni er in i mitt labb?
Och vem är han?
Det här är min nya elev, Ekko.
Ekko, min tidigare elev, Jayce.
Jag ber om ursäkt för att vi tränger oss in.
Vi försökte smyga in.
Äsch, kom inte och säg att du aldrig gjort det.
Sov du här?
Dricker du te, Ekko?
Du har rätt. Det matchar korruptionen vi såg
hos växterna vi testade med Hexkärnan. Var sa du att du hittade den?
Djupt nere i underjorden.
Ekkos hem är en fantastisk plats.
Ett riktigt under.
- Du skulle se vad... - Hallå.
Just det. När jag sa "Hem"
syftade jag självklart på hans kognitiva centrum.
- Vilket inte är en fysisk plats gömd i... - Heimer, vad sysslar du med?
Överlevde nån av växterna?
Det var inte dem som vi försökte rädda.
Men det här mönstret.
Hur kan det finnas både där och här?
Åh, nej.
Var är Viktor?
Det är ingen fara.
Viktor.
Det är ingen här.
Tyvärr, chefen.
Baby Blue.
Du gled dem mellan fingrarna.
Du är hal som en ål.
Men det gör att jag kan få en högre belöning.
Man kan alltid göra en deal.
De vill ha dig levande.
Men tro inte att jag skulle tveka att sticka ut dina ögon.
Det vore förödande för en som slåss på avstånd.
Jag, å andra sidan, är typen som vill komma nära inpå.
Jag trodde aldrig att jag skulle få se dig lipa.
Jag undrar om ens Silco fick se det.
Två gånger.
När vi träffades
och när jag dödade honom.
Du?
Det är alltid jag.
Vare sig det är jag som trycker av eller inte.
Alla som kommer nära mig dör.
Och vet du vad det knäppaste är?
Du är typen som gillar att komma nära inpå.
Vänta, vänta! Vi kan göra en deal.
Har du glömt, Smeech? Du har redan gett ditt sista erbjudande.
Säg mig,
vem är en konstig råtta nu?
Fint att träffa dig här.
Den idioten lärde sig aldrig att hålla tyst.
Du kunde ha låtit mig äta den.
Har jag inte gjort tillräckligt många tjänster för dig?
Jag bad dig inte om det här.
Det var nåt jag kunde fixa.
Du har den där blicken igen.
Vad har du i kikaren?
Att göra slut på det som återstår av min familj.
Åh, Gud.
Viktor.
Se till att inte repa varorna.
Då säljer det inte lika bra.
Ta det inte personligt, min vän.
Men vi har behov som vi inte kan bortse från.
Så mycket meningslöst lidande.
Nej.
Du behöver inte lida längre.
Men...
Undertexter: Nils Erik Lovgren