Nå ser jeg det.
Jeg kan ikke la deg gå.
- Jeg er lei for at du føler det sånn. - Jeg er også lei for det.
Stakkars Salo.
Det er ikke Jayce. Det er en annen vilje inni ham.
Jeg trodde jeg hørte noe like før portalen lukket seg.
- Noe urgammelt, som en... - Som en stemme.
Dette er en sofistikert fremmaning.
En særegenhet som samtidig kloner og dreper seg selv.
Vi har aldri sett noe så komplekst.
Lytefritt...
...vidunderlig...
...kaos.
Noxus setter styrke over alt annet
og definerer det etter tre hovedprinsipper:
Visjon. Toppen av pyramiden.
Å stake ut en kurs og ha kunnskapen til å navigere den.
Denne formen er grunnlaget, barn.
Dine øyne ser det andre ikke ser.
Kraft.
Å kontrollere omgivelsene etter din vilje.
Hastigheten din forbedrer seg, men til syvende og sist trenger du kraft.
For mye kraft utsetter deg for fare.
Nettopp.
Den siste er list.
Fantomer, lurendreiere, magikere.
Fravær av ære, fravær av ansvarlighet.
Husk dette, Caitlyn.
Tuneller i blikket, lava i årene dine, skygger i hjertet ditt.
Dette er sannheten bak nærkamp.
Jeg har oppdaget et fjerde prinsipp.
Et som forsterker alle de andre.
Oppofrelse.
Sansen som kommer av lidelse. Vi forstår den bedre enn alle andre.
Vi er like.
Beklager at jeg forstyrrer.
Jeg har sporet ham til Zaun.
La oss jage et beist.
Vi? Jeg håpet at du kom tilbake.
Din skitne forræder.
Ja, det er meg på mitt verste. Bare forferdelig.
Men budbringeren har befridd meg fra mitt gamle jeg.
Han har gitt meg sjansen til å gjøre opp for meg.
Alle er velkomne.
Men jeg må be dere om å legge fra dere våpnene.
Dette er et fredens sted.
Velkommen.
Hei, venn.
Vil du ha litt frukt?
Budbringerens visjon.
Kom, han venter dere.
Vi hører at du kan lege folk.
Viktor. Du fortalte meg en gang at alle systemer har sin grense.
Han er verd risikoen.
Vanders sinn er tett forbundet med beistets.
- Hvordan visste du navnet hans? - Han fortalte meg det.
Be om en mirakelhelbreder, få en lykkekake av metall.
Jeg så faren deres. Hans drøm om familien deres
og visjon om hvordan Zaun kunne ha blitt, var... vakker.
Flaks.
- Kan du hjelpe ham? - Jeg skal gjøre alt i min makt.
- Jeg har derimot en forutsetning. - Ser ut som du har flere.
Du har mye å tilby dette kollektivet, Powder.
Talentet ditt kan brukes til å bygge istedenfor å ødelegge.
Jeg holder meg til det jeg kan, takk.
Betingelsen er at han må være fastbundet om natten.
Jeg har sett skadene han kan påføre.
Hva mener du?
Vil du faktisk ha min mening?
Jeg hater lykkekaker.
Vi skal få deg ut derfra, Vander.
Husker du dem?
Jeg husker lukten av mamma best.
Smøringsfett.
Dette stedet...
Tror du at det kan fungere?
Et underjordisk utopi drevet av en mager maskinbudbringer av blikk.
Kanskje når Piltover synker ned i sumpen.
Hva om vi ble her? Og hjalp dem?
"Vi"?
Fremad!
Stopp!
Ingen våpen. Jeg er redd budbringeren insisterer.
Om jeg får lov...
Jeg tror denne budbringeren er en av mine tidligere elever.
En vitenskapens mann. La meg snakke med ham.
Ha styrkene våre klare til i kveld. Jeg vil gjerne møte denne budbringeren.
Du har følt det, hva?
Ditt forfall.
Kraften din er begrenset. Den minker for hvert bruk.
Jeg har ventet deg, doktor.
Viktor.
Utrolig. Hva ville jeg ikke gitt for å se verden gjennom dine øyne!
Å vite det du vet.
Hans søken førte ham på avveier.
Hans skygge ble oppløst til mørke. Nå var den eneste veien fremover.
Den eneste varmen var drømmen om hennes vals.
Kunnskap er et paradoks. Jo mer man forstår,
desto mer innser man hvor stor ens uvitenhet er.
Er han ikke et fantastisk eksemplar?
Hans blods fornyende evne kan stabilisere deg.
Det ypperste shimmeret kombinert med deg, den ypperste formen av hextech.
Det du foreslår, ville ødelegge ham.
Og for hva? Erobring?
Krigshisseres griskhet?
For å fullføre arbeidet ditt. For å redde oss fra oss selv.
Du må overleve, Viktor.
Tror du på skjebnen, doktor?
At vår kurs er staket ut for oss? Ledet av en usynlig hånd?
Ikke skjebne, evolusjon.
Naturens største kraft, stadig i forandring.
Nei. Evolusjonen har et mål.
Ikke å slåss mot naturen, men å erstatte den.
Den siste, praktfulle evolusjonen.
Men han er ikke et eksemplar.
Han er en mann, og han trenger min hjelp.
Jeg vil ikke ofre hans menneskelighet for din sak.
Du kan gå.
Greit, men jeg antar at du allerede forstår
at hvis du dør, vil dette kollektivet snart følge etter.
I tjeneste, ser jeg.
Du kan ikke være her.
Her jeg landet da en rik og sprø mungo overfalt meg?
Mungo?
Håret ditt. Du ser ut som et sint oljeflak.
Ikke hold igjen, søta.
Hvem er der ute?
Vi fulgte et nytt kjemisk våpen ned hit. Et blodtørstig, morderisk beist.
Hva gjør du her?
Jeg prøver å redde faren min.
Viktor tror han kan redde mannen inni beistet.
Hvis han lykkes, er skapningens nytte tapt for oss.
Da må vi tvinge ham.
Jeg kan nok lage et serum som forhindrer Viktor i å lykkes.
Se til at det er sikret.
Ja?
Det er Vi.
Ingen lykkelig gjenforening akkurat.
Bra gjort, Caitlyn.
Tiden er inne.
Sleip som en ål.
Jeg visste at du fikk tak i det.
Jeg har tenkt litt i det siste.
Helt siden du ramlet inn i livet mitt, er det som jeg har tatt på meg briller.
Men jeg vet ikke om alt er uklart eller klart.
Vil du høre en dum vits?
En sentimental eksfange, en stor hårball
og to av Piltovers mest ettersøkte går inn i en rar sekt.
Og her kommer poenget.
Vi.
Du har vært litt av en kuriositet. Den som erobret Caitlyns hjerte.
Jeg skylder deg en takk.
Ditt fravær skapte et tomrom som jeg kunne fylle.
Under andre omstendigheter hadde jeg kanskje tilbudt deg en jobb hos meg.
Din utholdenhet er unektelig.
Men det er selvsagt ikke mulig. Du forårsaker for mange komplikasjoner.
Caitlyn må ikke distraheres.
Ikke vær redd, hun er ikke distrahert.
Faren min lærte meg om tillit.
Om jeg ønsket det, måtte jeg gjøre tre ting. Være ærlig, selv om jeg må
fortelle en selvgod skravlebøtte at pusten hennes stinker.
Være tålmodig.
Det har jeg ikke lært ennå, men det hjelper å være fastbundet.
Og den tredje?
Bare holde kjeften.
Gruvene er blokkert av vakttårn. Det går patruljer med jevne mellomrom.
Hennes personlige vakter står her, her og her.
De forventer ikke problemer på hjemmebane. Med perfekt timing, hell...
...og en stor distraksjon.
Hva du enn gjør, ikke undervurder Ambessa.
Vander er i trøbbel. Jeg har en plan. Du kommer ikke til å like den.
Jeg håper jeg var verd tiden din.
Jeg skal ikke mislykkes.
Vi sendte meg. Jeg skal få deg ut herfra.
Ambessa hadde tro på deg.
Din død blir et dypt kutt.
Ikke rør datteren min!
Du.
Jeg skal ikke mislykkes. Jeg sverger.
Vander.
Nå forstår jeg den. Beskjeden som er skjult i mønsteret.
Grunnen til at vi mislyktes i kollektivet. Doktoren hadde rett.
Det er ikke til å unngå.
Menneskeheten.
Selve essensen vår.
Følelsene våre...
Sinne.
Medlidenhet.
Hat.
To sider av samme mynt. Uløselig sammenknyttet.
Vander, vent.
Nei!
Isha!
Det som inspirerer oss til å gjøre vårt aller beste...
...er også årsaken til vårt aller verste.
Tekst: Nina Flesvik