Jag inser det nu.
Jag kan inte låta dig gå.
Jag är ledsen att du känner så.
Jag är också ledsen.
Stackars Salo.
Det där är inte Jayce.
En annan vilja verkar inom honom.
Jag tyckte att jag hörde nåt precis innan portalen stängdes.
- Nåt uråldrigt, som en... - Som en röst.
Det är ett sofistikerat frambesvärjande.
En singularitet som samtidigt kopierar och utplånar sig själv.
Vi har aldrig sett komplexitet på den här nivån.
Fulländat...
...utsökt...
...kaos.
Noxus värderar styrka över allt annat,
och definierar den utifrån tre principer.
Vision.
Toppen av pyramiden.
Att staka ut en kurs och ha visdomen att navigera den.
Den här formen är din grund, mitt barn.
Dina ögon ser det som andra inte ser.
Kraft.
Att forma din omgivning utifrån din vilja.
Din hastighet har förbättrats.
Men förr eller senare behöver du styrka.
För mycket styrka gör en sårbar för risker.
Så sant.
Det sista är list.
Fantomer, lurendrejare, magiker.
Frånvaron av heder, frånvaron av ansvarstagande.
Kom ihåg det här, Caitlyn.
Tunnlar till ögon.
Lava i dina ådror.
Skuggor i ditt hjärta.
Det är stridens sanning.
Jag har upptäckt en fjärde princip.
En som förhöjer alla de andra.
Offer.
Det sinnelag som föds ur lidande.
Vi förstår det på ett plan som andra inte kan.
Vi är av samma sort.
Ursäkta att jag avbryter.
Jag har spårat honom till Zaun.
Låt oss jaga ett odjur.
Vi? Jag hoppades att du skulle komma tillbaka.
Din vidriga förrädare.
Ja.
Jag visade min sämsta sida då.
Jag var verkligen hemsk.
Men härolden har befriat mig från mitt forna jag.
Han har gett mig en chans till botgöring.
- Ursäkta, lite vatten? - Alla är välkomna.
Men jag måste be er att överlämna era vapen.
Det här är en fredlig plats.
Välkomna, ni två.
Hej, min vän.
Vill du ha lite frukt?
Häroldens vision.
Kom. Han väntar på er.
Vi har hört att du kan hela folk.
Viktor.
Du sa en gång att alla system har gränser.
Han är värd risken.
Vanders psyke är djupt sammanflätat med odjurets.
Hur visste du vad han heter?
Han berättade det.
Man ber om en helbrägdagörare och får en lyckokaka.
Jag såg er far.
Hans dröm för er familj och hans vision av vad Zaun kunde ha blivit.
Det var...
...vackert.
Kakor.
Kan du hjälpa honom?
Jag ska göra allt som står i min makt.
Men jag har ett villkor.
Du verkar ha ett par.
Du har mycket att erbjuda vårt kollektivsamhälle, Powder.
Dina färdigheter kan användas till att bygga istället för att förstöra.
Jag håller mig till det jag kan, tack.
Mitt villkor är att han måste fjättras nattetid.
Jag har sett vilken skada han kan orsaka.
Vad säger du?
Vill du på riktigt veta vad jag tycker?
Jag avskyr lyckokakor.
Vi ska få ut dig därifrån, Vander.
- Mina flickor. - Powder, kom hit.
Minns du dem?
Tydligast minns jag doften av mamma.
- Smörjolja. - Smörjolja.
Det här stället.
Tror du att det faktiskt kan fungera?
En underjordisk utopi som styrs av en spinkig, mekanisk härold.
Kanske när Piltover sjunkit ner i avgrunden.
Tänk om vi skulle stanna?
Hjälpa dem.
"Vi"?
Framåt!
Halt!
Inga vapen.
Jag är rädd att härolden insisterar.
Om ni tillåter.
Jag tror att denna härold är en av mina tidigare elever.
En vetenskapsman.
Låt mig tala med honom.
Förbered våra styrkor för kvällen.
Jag vill gärna träffa denna härold.
Du har känt det, inte sant?
Ditt förfall.
Din kraft är ändlig och minskar vid varje användning.
Jag har väntat på ditt besök, doktorn.
Viktor.
Otroligt.
Vad skulle jag inte ge för en glimt av världen genom dina ögon?
Att få veta vad du vet.
Hans sökande ledde honom bort från upptrampade stigar.
Hans skugga upplöstes i mörker.
Nu var den enda vägen framåt.
Den enda värmen var en dröm om hennes vals.
Kunskap är en paradox.
Ju mer man förstår,
desto mer inser man vidden av sin okunskap.
Han är ett fantastiskt exemplar, inte sant?
De regenerativa egenskaperna i hans blod kan stabilisera dig.
Apexshimmer i kombination med dig. Hextechs i dess ultimata form.
Det du föreslår skulle förgöra honom.
Och för vad? Erövring?
Krigshetsares girighet?
För att fullborda ditt arbete.
För att rädda oss från oss själva.
Du måste överleva, Viktor.
Tror du på ödet, doktorn?
Att våra vägar stakats ut för oss,
vägledda av en osynlig hand?
Inte ödet. Evolutionen.
Naturens mäktigaste kraft, ständigt i rörelse.
Nej.
Evolutionen har ett mål.
Inte att kämpa mot naturen, utan att efterträda den.
Den slutgiltiga, storslagna evolutionen.
Men han är inget exemplar.
Han är en människa. Och han behöver min hjälp.
Jag tänker inte offra hans mänsklighet för din sak.
Du kan gå.
Som du vill.
Men jag antar att du redan förstår
att om du dör, gör det här samhället snart också det.
Du är i tjänst, ser jag.
Du får inte vara här.
Här där jag landade när en rik, galen mungo tacklade mig?
Mungo?
Ditt hår.
Du ser ut som en ilsken oljefläck.
Linda inte in det, kexet.
Alla rutter in och ut ur kanjonen övervakas.
Ingen kommer in eller ut utan att bli utfrågad.
Vem är där?
Vi har spårat nån ny sorts kemvapen hit ner.
Ett blodtörstigt, mordiskt odjur.
Vad gör du här?
Försöker rädda min pappa.
Viktor tror sig kunna rädda mannen inuti odjuret.
Om han lyckas
är jag rädd att varelsen inte längre är till nytta för oss.
Då måste vi tvinga hans hand.
Jag bör kunna skapa ett serum som förhindrar att Viktor lyckas.
Se till att den är säkrad.
Ja?
Det är Vi.
Vilken munter återförening.
Bra gjort, Caitlyn.
Det är dags.
Vi har skickat upp spejare, sir.
Sex stycken.
Hal som en ål.
Jag visste att du kunde få tag på den.
Jag har hunnit tänka en del på sistone.
Ända sen du kom in i mitt liv känns det som om jag bär glasögon.
Men jag kan inte avgöra om jag ser suddigt eller klart.
Vill du höra en dum vits?
En sentimental exfånge, en gigantisk hårboll
och två av Piltovers mest eftersökta personer stapplar in hos en konstig sekt.
Och här kommer poängen.
Vi.
Du har visat dig vara en intressant figur.
Den som fångade Caitlyns hjärta.
Jag är skyldig dig ett tack.
Din frånvaro födde ett vakuum som jag lyckades fylla.
Under andra omständigheter
hade jag kanske erbjudit dig en tjänst i min organisation.
Din motståndskraft går inte att förneka.
Men det är naturligtvis inte möjligt.
Du orsakar för många komplikationer.
Caitlyn får inte bli distraherad.
Oroa dig inte. Hon är inte distraherad.
Min far lärde mig om tillit.
Han sa att om jag ville ha det,
behövde jag bara göra tre saker.
Var ärlig, även om det innebär att berätta för en självgod pratkvarn
att hennes andedräkt luktar som en kloak.
Ha tålamod.
Jag har inte fått kläm på den än. Men det hjälper att vara fastbunden.
Och det tredje?
Knip igen din jävla käft.
Sprickorna är avskärmade av vakttorn.
Kollektivsamhället patrulleras med jämna intervaller.
Hennes personliga vakter är posterade här, här och här.
De förväntar sig inte problem på hemmaplan.
Med perfekt tajming och lite tur...
Och en stor, jävla distraktion.
Vad du än gör, underskatta inte Ambessa.
Vander är i knipa.
Jag har en plan.
Du kommer inte att gilla den.
Hoppas att jag var värd besväret.
Jag ska inte misslyckas.
Vi har skickat mig.
Jag ska få ut dig härifrån.
Ambessa trodde på dig.
Din död kommer att bli ett djupt sår.
Rör inte min dotter.
Du.
Jag ska inte misslyckas.
Jag svär.
Vander.
Nu förstår jag.
Budskapet som fanns dolt i mönstret.
Orsaken bakom vårt kollektivsamhälles misslyckanden.
Doktorn hade rätt.
Man kan inte fly från den.
Mänskligheten.
Vår själva essens.
Våra känslor.
Raseri.
Medkänsla.
Hat.
Två sidor av samma mynt.
Oupplösligt bundna till varandra.
Vander, vänta.
Nej!
Isha!
Det som inspirerar oss till de godaste av handlingar...
...är också orsaken bakom våra värsta illdåd.
Undertexter: Erik Lovgren