Kuula mind, Ódinn,
kõigi jumalate isa.
Kutsu välja möödaniku varjud,
kui ketravad nornid määrasid inimeste saatuse.
Kuula printsi kättemaksujanust põrgu tulistes väravates.
Prints teel Valhölli.
Kuula mind.
PÕHJA-ATLAND
895. aasta
Ta on kohal.
Ema! Isa on kohal.
Ära sisene iial kutsumata.
Kuningas, mu emand, kuningas!
Tule.
Ódinn tõi ta koju.
Tervitus, Kaarnakuningas!
Sõja-Kaaren! Tervitus!
Tervitus, mu isand!
Sõja-Kaaren. Tervitus.
Tervitus, valitseja!
Edasi, vennas.
Mine!
Elagu kuningas Aurvandil!
Nagu isanda juurde naasev sõjakoer
tulen oma kuninganna ilu ahelaisse.
Me oleme igavesti seotud, mu isand.
Prints Amleth,
oled liiga suur, et tervitada lapsena.
Tervitus, isand kuningas.
Aga...
isa pole eal liig vana kallistusteks.
Kuidas ma sind igatsesin, mu poeg.
Kas su vend ei austagi meid?
Ära mõtle Fjölnirile, Gudrún.
Ta liitub meiega peagi.
See oli ühel printsil kaelas,
aga oli määratud sellele printsile.
Kanna seda alati minu armastusega.
Aitäh, isa.
Mu kuningas.
Fjölnir.
Fjölnir on tagasi.
Jõhkard on saabunud.
Tervitus, isand kuningas.
Ulatage raevukale surmajale peeker.
Võta minu peeker, sugulane.
Emand.
Kuninganna peeker märgub ka teistele.
Mis metall ostaks lõhnava lonksu?
Magus hõbe... või kõva raud?
Vaiki, peni!
Sa teotad oma isandat ja käskijannat!
Palun, vend.
See on kõigest nali.
Terav keel, aga ta on ustav sõber.
Tule, vennas.
Keegi veel vajab su kaitset.
Thórir.
Thórir, mu poeg!
Mu venna, Sõja-Kaarna terviseks!
Hrafnsey kuningriigi terviseks!
Skál!
Vaenlane sai mu maksa maitsta.
Oled vigastatud?
Amleth saanuks peaaegu mu trooni.
Ma jälgisin täna ta süütust.
Ta peab nägema seda, mis ootab.
Ta on alles kutsikas.
Mu vanaisa tõusis troonile samas eas.
See oli teistmoodi.
Ta pidi esmalt oma onu tapma.
Sa pole ammu oma kuningannat näinud.
Tule...
las ma viin su meie sängi.
Ei.
Palun haldjatelt, et haav paraneks.
Ma keeldun suremast haigusesse,
ega ela pikka elu häbiväärse raugana.
Mina pean langema mõõga läbi.
Ma suren auga.
Ära muretse.
Sa langed lahingus, mu isand.
Valhölli väravad ootavad, ma tean.
Sama rada käisin ma oma isaga,
ja tema isa enne teda.
Nüüd on see rada meile tallata.
Ódinn.
Ära pelga, Amleth. Tee nagu mina.
Kes haugub?
Kas Kõigekõrgema hundid
või hoopis külakoerte haukumine?
Kuulge mind, kahejalgsed koerad.
Rüübake teadmiste mõdu.
Teadmaks, mis on auga elu ja surm.
Langeda tapluses. Saada valküüri embusesse.
Sõjaneitsid kannavad su Valhölli.
Olete koerad, kel soov saada meesteks.
Tõesta, et sa pole koer.
Mees, kes söönud kui kuningas.
Ja sina, kutsikas. Mis sa oled?
Haistan nutikat õpilast.
Igal käigul liikugu silmad ringi.
Peab jälgima ümbrust...
Vaenlane võib varitseda kõikjal.
Mees olgu tark, ka nii, et olla narr.
Tark, et olla narr.
Kuidas Ódinn oma silma kaotas?
Et õppida naiste salamaagiat.
Ära otsi naiste saladusi, märka neid.
Naised tunnevad meeste mõistatusi.
Nornid, kes ketravad Saatusekaevul.
-Ela auga. -Ela auga.
-Kaitse oma verd. -Kaitse oma verd.
Tead, mida see tähendab, Amleth?
Kui langen vaenlase mõõga all, maksa kätte
või ela igaveses häbis.
Ma teen seda, isa.
Mu mõõk puhkab, kui on joobunud ta verest!
Ela alati ilma hirmuta.
Su saatus on seatud ja sest pole pääsu.
Vannu.
Ma vannun.
Viimane nõrkuses valatud pisar.
Saad selle tagasi, kui enim vajad.
Vaata nüüd, mehena.
Tule lähemale, Amleth.
Ja meie veres vaata kuningate puud.
Isa!
Põgene!
Tulge korjuse kallale, krantsid!
Vaatad oma venna pilku hämmingus.
Ma teadsin seda.
Kahju, et varem tõprale tähelepanu ei pööranud.
Vaata, kui väledalt vend mõõka vibutab.
Löö, vend, löö.
Varastatud sõrmus ei tee poolverelisest kuningat.
Kastetuna minu verre,
libiseb see peatselt maona su käelt.
Su kuningriik ei jää kestma.
Jäägu see süütegu kummitama su öid,
kuni leekiv kättemaks õgib su surma.
Löö.
Löö!
Valhölli!
Kuningas Aurvandil on surnud!
Elagu kuningas Fjölnir!
Elagu kuningas! Elagu kuningas!
Tooge mulle poisi pea!
Hargnege.
Minge! Paremale.
Juba lähen.
-Seal. -Lõika tal tee ära!
Teen seda aeglaselt.
Elagu Fjölnir Vennatu.
-Elagu kuningas Fjölnir. -Elagu Fjölnir.
Elagu kuningas Fjölnir.
Kuningas leidis endale kuninganna.
Fjölnir!
Fjölnir, mu isand.
Poiss!
Poiss.
Poisike on surnud.
Surnud, meres!
Uppus kui kivi.
Tasun su eest, isa! Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir!
Tasun su eest, isa. Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir.
Tasun su eest, isa. Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir.
Tasun su eest, isa. Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir.
RUSS
AASTAID HILJEM
Karumeeled hõõguvad meeste kehades
Hunt Fenriri pojad pääsevad te lihast
Hundid uluvad Ódinni tormis
Sõdalased langevad karu küüne all
Me võitleme kuni Valhöllini!
Kuni võtame taas inimese kuju
Joome verd vaenlase haavadest
Koos raevutseme laipade taplustandril!
Sõja Isa käsib. Muutke oma nahka
Tapahundid, saage oma raevuks!
Valhölli!
Mida sa teed? Tule nüüd.
Tule aga tule.
Kobi sinna, vana mõrd.
Neist saab head orjad, Björnulfr?
Me olime tublid.
Parem kui iial varem.
Kui me su kutsikana leidsime,
teadsin, et su süda on külmast rauast.
Liiga nõrk!
Tahan tugevaid. Mitte väeteid.
Ema!
Mängi, juhmard. Mängi!
Hiilid pimeduses, mu rahva surmaja.
Peidus.
Kuigi su vennad röövisid mu silmad...
näen ma sind.
Ma pole kellegi vend.
Ei piisa, kui ei nuta, prints Amleth.
Prints, kes pöördus oma saatusest.
Elajas, kes ei hooli kellestki.
Kes väänab pisaraid meeste silmist.
Mäleta, kelle eest valasid oma viimse pisara.
Mäleta vannet õiglus jalule seada.
Mäleta Kaarna-Kuningat. Mäleta.
Mäleta.
Pead seilama soolasel merel
maailma äärele.
See toidab jäist vihajõge mu soontes.
See viib sind saarele põhjas,
kus asub leegitsev järv,
pursumas musta mäe tipust.
Sinna uputan ma oma isa tapja.
Mine emarebase sabas iidse elupaika,
leidmaks mõõka, mis sobib su raevuga.
Miks sa mulle ennustad, nõid?
Seal, kus su tuhane rada lõpeb,
alustab teine oma teekonda.
Neiust kuningas.
Lase mind vabaks.
Sa ei pääse saatusest, mida nornid on kedranud.
Kao nüüd!
Need orjad lähevad Uppsalasse.
Need Kiievi turule.
Saada need Konstantinoopolisse.
Ja need tugevad,
Fjölniri juurde Islandile.
Kes on see Fjölnir?
Fjölnir Vennata.
Tappis oma venna, kuningas Aurvandili.
Ma tean teda.
Miks Islandile?
Fjölnir valitseb Hrafnsey üle.
Ta pages sinna oma naise ja pojaga,
kui Norra kuningas ta riigi võttis.
Tappis venna asjata. Kasvatab lambaid.
Isa.
Ära muretse.
Su omanikku kohates tänan teda su soojuse eest.
Andke need kaks köit.
Lambanahk ei varja sind, Põhjalane.
Mida sa öelda tahad?
Sa soovid olla orjaks...
varjata oma kavalust.
Näidata karjusele, et oled lammas.
Ma näitan karjusele ta surma.
Hoidke kinni!
Tule siia!
Püsi jalul!
Haara mu käest!
Ma hoian sind!
Tasun su eest, isa. Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir.
ISLAND
Ritta!
Püsti! Liigutage!
Sinna!
Liigutage!
Las mädaneb!
Kajakad söövad ära. Neil on nälg.
Liiguta, siga!
Miks sa ise siia põrgusse tulid?
See maapind varjab kurjust.
Mu saatus tõi mind siia,
et leida see, mis minult rööviti.
Ja mis see on?
Ema, isa, kuningriik.
See on sinu kuningriik?
Võtnud reetur põgenes siia,
kui see temalt võeti.
Lahkun, kui olen temaga lõpetanud.
Ma olen Kasemetsa Olga.
Minagi kavatsen siit saarelt pageda.
Siis võitled paljude vaenlastega.
Nagu sinagi.
Sa astud neile vastu üksi.
Sinu jõud purustab meeste luid.
Minu kavalus murrab nende mõistuse.
Teie kaks! Vait!
Kõndige edasi!
Miks me seda teeme?
Mida?
-Seda. -Mida?
See on orjatöö.
Sa oled pealik.
Sinu valdus, ma olen tulevane pealik.
Keegi ei tea, kas tähistab järgmisi jõule kuninga või orjana.
Parem olla valmis mõlemaks.
Et teist ära hoida, võid näidata
orjadele, et oled sama tugev kui nemad.
Aga keegi ei vaata meid.
Too vadakut. Mõtle mu sõnade peale.
-Hoia oma kilbikätt ülal. -Hoiangi.
-Su kiirus. -Hoian ju!
-Ei hoia! -Vaatame!
Ei!
Fjölnir, mu isand!
Teie saadetis on kohal!
Näita ette.
Kus ülejäänud on?
-Jalule! -Püsti!
-Jalule! -Püsti, orjad!
Võtke ritta, raisad!
Hale.
Ei püsi püstigi.
Talve nad üle ei ela.
Müü kõik maha.
Las ma vaatan seda.
Oleme hullemaid võtnud.
Ei avalda muljet.
Tema lehk.
Ära vaata mulle iial silma, ori.
Kuidas sellist looma Russimaal kutsutakse?
Ma olen Björnulfr.
Juba nime järgi tugev kui karu.
Aga kui oled hundi moodi,
surman su ise.
Selle jätame alles.
Ülejäänud minema.
Ema vajab kaht kööki ja üht pesu pesema.
Liiguta.
-Ja kaks meest põllule. -Hästi.
Need kööki, see pesu pesema.
Ja vali kaks meest põllule.
Ja tema ka.
Hoia ta käsivarred valgena,
ja juuksed pikana.
Plaanid välja ronida, Karu-Hunt?
Kui sa ka siit talust pääseks,
oleksid kõiksugu olevustele raipeks.
See saar on aher tühermaa.
Püüa parem magada.
Minema!
Varastav deemonmõrd.
Kao siit.
Minema!
Kao siit.
Tasun su eest, isa.
Päästan su, ema.
Tapan su, Fjölnir.
Säh. Mine.
Mine kusele.
Sinna.
Jääge seal seisma.
Sina! Tegutse! Toimeta!
Kus su aru on?
Pööra ümber.
Pane uks kinni.
Kas leidsid selle?
Mille kaotasid?
Täna majas, oli see seal?
See...
ja enamgi.
See on luupainaja.
Siis pead ärkama.
See on nende luupainaja.
Sina!
Naine! Tuled meiega.
Su koht pole siin.
Fjölnir tahab sind lähedale.
Kui mu kaotad, kas tuled ka otsima?
-Tuled või? -Nii.
Istu, Amleth, Aurvandili poeg.
Kas kanaõgijast sõber rääkis minust?
Ei.
Üks palju jutukam.
Vana narr.
Vaene Heimir.
Kõneleb möödunud päevadest...
ja päevist, mis veel tulekul.
Fjölnir lõikas välja ta keele,
kiskus silmad peast,
enne ta tapmist.
Aga ma tegin temast uue.
Lahke sõber.
Tea, et tasun kätte sinugi eest.
Kardan, et pead pöörduma minu poole.
Kahjuks ei teinud ma talle uusi kõrvu.
Needki kohtasid Fjölniri tera.
Küllalt! Sa tead, miks ma tulin.
Oled endiselt elajas, inimese nahas.
Kõnele, nõid.
Saagu nii, ori!
Rändav prohvet...
ärka nüüd...
oma mõrvast.
Kuula mind.
Heimir... on siin.
Tere, kutsikas.
Otsin relva, mille nornid
valisid mu kättemaksuks.
Kuula mind.
Sepistatud surmavaimate sõjaseppade poolt,
kes iial suure ussi kõhust välja roomanud,
mõõk kõige haruldasemast rauast,
seotud jötnari luuga, omaniku käes kerge,
nagu lohekihv, ei nürista miski selle torget,
ei murdu ega paindu eal.
Selle tera karastab vaid inimveri.
Sellele pole võrdset lahinguleeki. Selle nimi...
Draugr. Ebasurnu.
Saatuse poolt määratud.
Ent raske on selle mõõga loomus.
Selle võib paljastada vaid ööpimeduses,
või Heli mustade väravate ees.
Heli väravad...
seal on mu mõõk õiglane.
Seniks naudin Draugri toitmist lõputa öös.
Siis naudid ka hetke, mil pead valima,
kas headus omade
või viha vaenlaste vastu.
See pole midagi.
Mu süda tunneb vaid kättemaksu.
Näita mulle.
Pead külastama Draugri omanikku,
Kalme-elanikku.
Märgi ära täiskuu valgus...
sest varjud pole külalislahked.
Märgi ära täiskuu valgus!
Thórir valib välja me tugevaimad.
Homme tõestame,
et Raudsüdame mehed
on mudast ja veest.
Jah.
Muda on kõik, mis neist alles jääb.
Rakki!
Rakki.
Rakki!
Vii Rakki koju.
-Ja teie kaks... -Rakki, tule!
...peaaegu koidik. Voodisse.
-Jah, mu isand. -Rakki!
Ärka.
Kutsu tüdruk. Tead küll, milline.
Jah.
Ärka, Olga. Võta jalad alla.
Valküüri juuksed...
metsikul slaavi lital.
Veidi verd.
Räpane hoor!
Paranda teda, muidu koolete mõlemad.
Täna norne, et naise voolus
on ainus veri, mis täna voolab... argpüks.
Ma olen narr.
Mulle ennustati, et surman
isa tapja leegitsevas järves.
Kuni see päev saabub,
piinan meest, kes mu elu põrguks tegi.
Maga hästi, öötera.
Jah, me januneme kättemaksu...
aga ei pääse oma saatuse eest.
Aja nad ritta!
-Oota! -Ei logele!
Need on pühapäevaseks pidusöögiks.
Kuhu nad meid viivad?
Midagi pealiku pidusöögist.
Nägin teda eile öösel sinuga.
Siis tead, et Fjölniri puudutus
mulle lahkudes külge ei jää.
Märgistasid ta hästi.
Leidsin külma raua, mis ta surmab.
-Millal sa seda teed? -Kui pean.
Seniks painan ta talu kui naasnud näljane laip.
Fjölniri arust on Amleth ammu surnud.
Jah, aga su ema?
Fjölniri ahastus teeks talle rõõmu.
Ta vaid teeskleb armu, et kaitsta nende last.
Kas ta ei soovi...
Kui ta vabastan, võtan poisi kaasa, kui vaja.
Mind viidi tagasi kööki.
Kui hoiame ta...
Me plaan peab ootama.
-Mine. -Björnulfr, liiguta!
Tähistad pärast mängu, ori.
-Sina, taha! -Eluga!
Isand Thórir. Meil on üks mees puudu.
Pühapäevaseks pidusöögiks.
Ma pole laps. Mu juuksed kuuluvad mulle.
Tean mehi, kel naine juuste eest hoolitseb.
Ajage nad ritta!
Tähistad pärast mängu, ori. Tegudele!
Mu isand.
Thórir, mu isand.
Võidelda oskad, ori?
Vaata mulle silma, ori.
Ma küsisin, kas oskad võidelda?
Mis need on?
Pole varem knatttré't näinud?
Öö saabumiseks oled neid küll näinud.
Mängige vere eest!
Üles, mööda.
Te häbistate me perekonna nime!
Me vajame rohkem mehi!
Ei!
-Gunnar! -Ei!
Peatage mäng! Otsekohe!
Ärge puutuge teda!
-Gunnar! -Peatage mäng!
-Seis! Kuulake sõna. -Gunnar!
-Loll äbarik! -Ei!
Fjölnir, kutsu ta tagasi.
-Gunnar! -Ärka üles.
Rumal poiss. Ärka.
Ärka, Gunnar. Ärka üles.
-Gunnar. Ei. -Ärka!
Ärka üles.
Kas me võitsime?
Tõelise Hrafnsey poja jutt.
Vapper poiss. Vapper noorsand.
Sina.
Siiapoole.
Näitasid end vapra ja ustavana.
Tallu naastes saad teatud privileegid.
Vähem koormav töö. Kamandad teisi.
Ja, Björnulfr,
tasuks võidu eest saad valida naise.
See slaavi lita, keda vahtinud oled.
Isa arust oli ta liiga...
paindumatu.
Aga tea, sinust ei saa eal vaba meest.
Madala orja lehk ei kao ta küljest.
Jah.
Tänan.
-Igatseme sind. -Sitamaja rookides.
Mu pojale, Gunnarile.
Skál!
Olga.
Sa leidsid mu.
Kas sa olid eksinud?
Ainult juhul, kui mind otsisid.
Emake Maa, kuula oma tütre palvet.
Näita, kuidas hävitada me orjastajad
vabasta mu arm ta tulest ja kurbusest.
Mida sa teed?
Siin, kus saatuse lõimed meid köitsid,
embuses puude all.
Siin kõnelen ma Maaga.
Mida ta sulle vastab?
Kuidas jõuda sinu emani.
Mu maagia kütab su mõõga leeke.
Homme öösel, sina ja mina...
teeme algust selle luupainajaga.
Ja paiskame Fjölniri elu kaosesse.
ÖÖ TERA TOITUB
Lõpeta.
Tagasi latritesse.
Teie.
Freyri teenrid.
Heitke need isanda jalge ette.
Nõrguke.
Ära karda. Oled esimene paljudest.
-Ei. Me laseme su vabaks! -Palun!
Ma leian selle, kes seda tegi.
Leian nad ja kougin silmad peast.
Ja rebin välja nende keeled.
Nad õhtustavad kõik põrgus!
Vaata, isa.
Vaata, mis tehti mu vaprate sõpradega.
Kristlikud koletised!
Koletised!
Habemetu, kas sa tegid seda?
Vasta!
-Jäta järele! -Poeg!
Rahune.
Nad olid väärt poisid.
Freyri nimel, me tasume nende eest.
Viige ta ära.
Kas Thóriril on õigus?
Kas need olid kristlastest sead?
Nende jumal on puule naelutatud laip.
Mille eest?
Need poisid ei puutunudki neid.
Ja kust nad relvi leidsid?
Ei.
Need haavad pole sellest ilmast.
See taudine vaim ratsutab taas.
See vibutab näljast tera.
Minge. Valmistan ette ohverduse.
Liigutage, verejanulised kristlased.
Tehke, nagu kästakse.
Minge.
Seened. Mul on neid.
Mitte täna öösel.
Vaimud liiguvad ja valavad veel verd.
Must vaim, vaibu.
Kanna see ohver oma emandale
ja talitse oma raevust laibakoera.
Rakki!
Rakki, mis on?
Maha, Rakki! Ra...
Vabastage ta.
Freyr ise otsustas,
keda ohvriks tuua.
Pimestatud ta verest.
Lootkem, et ta nälg on kustutatud.
See pole minu jumala töö.
See on trollide nõidus.
Täna saate relvad, et kaitsta talu,
sest on see ju ka teie kodu.
Kuidas teame, et nad meid kaitsevad?
Säh, peni.
Su isa ei taha julgust saanud orjade mässu.
-Ära kahtle ta tarkuses. -Sina. Kõnni!
Tõuske, mustad unenäod.
Orjad! Mulle meeldivad te toikad!
Edu sellega deemoni vastu minnes.
Säh.
Näljane?
Täna öösel olete teie toiduks!
Minge hingake ööõhku.
Ma lõpetan siin ise.
Minge nüüd.
Ajage ta eemale!
Ärge puutuge neid. Ärge vaadake silma.
Öövaimud on nende nahas, nende meeltes.
Thórir?
Välja, Disir! Kao!
Kohtume enne koitu.
Isa.
Jäta mind.
Su mõõk on pikk.
Lõpeta oma naljad.
Ma olen su poeg.
Amleth?
Sa oled elus?
Surma elu.
Vandusin, et elan selle hetkeni.
Homme lõpetan oma teod auga.
Alles siis tean, kas elamine on meelt mööda.
Sa oled oma ema poeg.
Ja mu isa.
Tulin tasuma kuningas Aurvandili eest,
lämmatama reeturlikku onu tema veres,
ja sind vabastama.
Oled pärinud oma isa lihtsameelsuse.
Mida sa räägid?
Ma ei leinanud teda kunagi.
Sa olid tema kuninganna.
Su isa kannatas mind...
sest sünnitasin talle poja.
Ei.
Hoolis vaid hõbedast ja oma hooradest.
Ei tea, kas tal oli südant sind armastada.
Vaiki.
Ta oli argpüks,
teeskles kuningat. Eikeegi.
Tavaline uhke, tiirane orjastaja.
Talitse oma keelt!
Sülitad näkku oma surnud kaasale.
Samas tema vend...
Tema kena vend.
Sohilaps ei häbene ennast ega oma tegusid.
Su onu armastas mind, kuigi teadis mu minevikku.
Amleth.
Usud ikka muinasjuttu, mida rääkisin?
"Õilis pruut, pärit Britanniast"?
Ma ei alustanud tema pruudina.
Kui ruttu saavad meist printsessid
elajate naistena.
Jah.
Sind sunniti su emale jõuga peale.
Gunnar sigitati vabalt, armastusega.
Ei.
Ja tea seda,
ma palusin põlvili,
et Fjölnir Aurvandili tapaks.
Surusin oma huuled ta tugevale käele.
Suudlesin seda ja anusin.
Ja et see päev siin ei saabuks,
andis Fjölnir käsu ka sinu surmaks, ema õnnistusel.
Aga ma nägin.
Nägin, kui Fjölnir sind kandis... kisendasid.
Kisendasin?
-Ma naersin! -Valed!
Oled nüüd siin, mida me teeme?
Peaksin su tapma. Ja kõik, mis sulle kallis.
Aga sa armastad mind.
Poeg armastab ema ja ema poega.
Ja sa päästsid oma venna elu. Sina...
Sa armastad.
Sina...
armastad.
Ainult mina tean, kes sa oled.
Ja sa ihkad nii väga kättemaksu,
vägisi sigitatud laps.
Kui sa Fjölniri tapad,
kui tapad Thóriri,
ja kui oled nii metsik,
et tapad mu Gunnari,
saaks sinust mu uus kuningas, Amleth,
ja üheskoos...
me valitseks.
Libu!
Su maitse ja meeled lehkavad su isa järele!
Oleksid pidanud temaga surmas ühinema!
Su sõnad on mürk!
Mina olen sinu surm!
Kus su ema on?
Räägi.
Kus?
Ta on sama kuri kui Fjölnir.
Hävitan tema ja kõik, mida ta armastas.
Minust saab raua ja terase rahetorm.
Ma maksan kätte... ja enamgi veel.
Mida me nüüd siis tegema peame?
Ma... pean minema mägedesse.
Ema sai teada, kes olen. Varsti kõik teisedki.
-Ma tulen sinuga. -Ei.
Nad ei tohi teada, et osaline oled.
Hommikuks asuvad nad mind jahtima.
Miks?
Sa tapsid ta?
Ma ei tapaks naist. Isegi teda.
Thórir leidis oma otsa mu raevu läbi.
Noh, head teed.
Homme öösel naased ja tapad Fjölniri?
Kui nornid seda lubavad.
Aga mis iganes juhtub, ole valmis pagema.
Tema süda... Ta...
Tema süda. See võttis ta südame!
Mis kurjus see on?
Mis sööb vaprate noormeeste südameid?
Freyr, kas kuuled mind?
Võta end kokku. Ole alamate ees mees.
Siin pole mingit kurja vaimu.
Ma ütlesin sulle.
See on mu neetud poeg, Amleth.
Me vabanesime temast poisikesena.
Usu mind. Ta on siin.
Aurvandili järglane on elus.
Kardan, et ta tõi siia
su surnud venna kaarna-vaim.
-See pole võimalik. -Mõtle.
Tappis su mehi. Mõrvas su vanima poja.
Ja ta ei puhka, kuni oled mulla all
ja me Gunnar tapetuna su kõrval.
See on Amleth.
Selle töö juures ei aita ükski jumal.
Pead leidma mu poja ja ta oma kätega ära tapma.
Olgu mu sõnad luisuks su raevule,
sest eilne polnud vaid ühe mehe töö.
Leia orjad, kes temaga mestis on.
Leia nad!
-Põlvili! -Maha!
Kõik põlvili!
Ma ei hooli,
kas ta aitas kaasa mu poja surmale,
aga nii läheb kõigiga,
kui te ei räägi, mida teate.
Ei?
Näen, et sa ei pelga enam naise verd.
Sina. Muidugi sina.
Fjölnir! Lase ta lahti!
Pakun su poja südant tema elu eest!
Olen Amleth, Karu-Hunt,
kuningas Aurvandil Sõja-Kaarna poeg,
ja ma maksan ta eest kätte!
Tapke ta!
Tooge ta siia!
-Tapa ta! -Minu jagu!
Lõpuks
oled täpselt nagu su isa.
Kurjus sigitab kurjust.
Kust tead, et see kuulub su pojale,
mitte marutaudis koerale,
kelle tapsin paari öö eest?
Kus see on?
Sa ei saa mind tappa.
Kui sa ka lööd mind oma mõõgaga,
siis see ei pureks.
Minu tund pole veel tulnud.
Ma suren lahingus.
Kus on mu poja süda?
Ódinn võidab su viljakusejumalat.
-Karda teda... -Vaikust!
Ma tulen tagasi su südame järele.
Ja me sööme selle su emaga ära.
Ódinn, las Valküür, su sõdalasneitsi
lennutab mind su särava väravani.
Ma näen oma isa ja ema.
Näen oma surnud sugulasi.
Näen oma isandat Freyja saalis.
Ta kutsub mind enda juurde!
Täna lõpeb Thóriri leinamine.
Andku ta kiire ratsu veri sulle hoogu
sõdalaste kõrgeima puu otsa, vend.
Sa oled meie ainus pärija.
Mu leinaaeg on möödas.
Raevuse kättemaksu aeg
on käes!
See pole Valhöll.
Ma ei kandnud sind nii kaugele.
Ma pole Valküür.
Uned teispoolsusest peavad ootama.
Pealegi...
ma pole sinuga veel lõpetanud.
Saatus tõi mu Islandile kätte maksma.
Aga mu saatus...
ei valmistanud mind sinu kohtamiseks.
Arvasin, et pean südant kivis kaitsma.
Ei arvanud, et avan selle põhjalasele.
Sa ohverdasid end, et saaksin pageda.
Ja tulid mu järele tagasi.
Ma pole iial tundnud lähedust teisega.
Lapsest saati.
Ma nean su ema kurjust.
Ta mõrvas mu mineviku.
Kas ei või olla, et su nornid
on kedranud sulle uue lõime, mida järgida?
Mida maajumalad sulle ütlevad?
Kuhu lähen, pean sinu ühes võtma.
Mul on sugulasi Orkneys.
Me võiks otsida...
Otsiksime turvalise pääsetee sinna
üheskoos.
Samas ei saa ma uskuda,
et oled kustutanud oma tasuleegi.
Viha on kõik, mida tundnud olen.
Aga sooviksin sellest vaba olla.
See on sinu valik.
Leiame oma tuleviku.
Tere tulemast, meresõitjad.
Selle puise metsalise tekk
on te ainus jalgealune 21 päevaks.
Kui õnnevaimud meile naeratavad.
Ootasin rohkem Fjölniri mehi.
Tema poeg pidi meiega liituma.
Thórir lahkus varakult
oma laevaga.
Ankur üles! Puri lahti!
-Kinnitage vandid! -Kinnitatud!
-Hoia pärituulde, tüürimees. -Jah!
Su haavad.
See pole midagi üleelatu kõrval.
Olen selle juba unustanud.
Mu pere veri...
mu oma veri on sinu sees.
Oled kaev, millest me dünastia voolab.
Ma ei tahtnud, et tead enne,
kui me lapsel ohutu on.
Kuni Fjölnir elab, on me lapsed ohus.
Sellest kuuldes ründaks ta sind jumalate tulega.
-Ma ei jõua ära oodata. -Jäta.
Nüüd seob meid elus lõim.
Ma olin narr.
Soovisin pageda sinuga saatuse eest.
Mu nägemus näitab, et sünnitad kaks.
Ja mu mõõk päästab nad.
Aga sa pead meiega tulema. Pead!
Kuulutati ette, et pean valima...
kas lahkus omade
või vihkamine vaenlaste vastu.
Ja näha, mis lootus meid ees ootab.
Ma valin mõlemad.
Viige ta Orkneysse.
Sõrmuse eest tasuvad mu sugulased 9-kordselt.
Ei! Amleth!
Sinust saab kuninga ema!
Me ei pääse oma saatuse eest.
Ei!
Amleth!
Sõitke minuga, põhjatuule tütred!
Kandke mind ja minu omi
mu laste esiisade kallastele.
Seal kasvatan teile kasemetsa,
otsatult oksi, milles tantsida,
õnnestatud õiglase hingeõhuga!
Ta on seal. Rutta Fjölniri juurde.
See on tema.
Pange uksed kinni!
Kutsikas, keda jahtisid, sõi su nina.
Nüüd on hunt kasvanud.
Ta ihkab ülejäänut.
Mida iganes kuuled, püsige peidus.
Kaitse teda.
-Kaitse teid mõlemaid. -Jah.
Võtke oma vabadus...
ja tehke sellega, mida tahate.
Fjölnir!
Ei iial!
Südamesse.
Tänan.
Ema!
Kohtun sinuga põrgu väravas.
Ja sealt sa mu ka leiad.
Ja seal sa sured...
käe läbi, mis tappis su isa.
HEL'I VÄRAVAD
Surmatud rauaga,
kohtume taas Kõige-Isa kantsis.
Ma tasun su eest.
Ma austan meie verd.
Lõikan läbi saatuse lõime.
Ma tasun su eest.
Ma austan meie verd.
Lõikan läbi saatuse lõime.
Ma tasun su eest.
Ma austan meie verd.
Lõikan läbi saatuse lõime.
Ma tasun su eest.
Mu veri elab edasi!
Valhöll ootab!
Meid siduv lõim ei katke eal.
Oleme väljaspool ohtu.
Asu nüüd teele.
PÕHJALANE
Tõlkija Lauri Kaare