Forró!
Emlékszem, anyukám mindig azt kérte,
hogy meséljek neki.
És sosem tudtam, miért.
Talán csak azért, mert megmosolyogtatta.
Elterelte a gondolatait.
Itt jön!
Tisztelgés.
Csak jóval később jöttem rá, hogy ezeket a történeteket
nem is maga miatt kérte.
Hogy azok a legfontosabb történetek,
amiket magunknak mesélünk el.
Készen állsz?
- Hú! - Te jó ég! De ijesztő vagy!
Hé, Mackó! Én itt épp beszélgetek.
Abrakadabra!
Bea, ez csodás!
- Szia, nagyi! - Szia, szeretünk.
KÉPZELETBELI BARÁTOK
Nem tudom, láttad-e, szívem. Gyere be!
Néha segít leparkolni az autót.
Szerencse, hogy most sikerült, mert késő délutánra sokszor már sehol
nincs szabad hely.
Olyankor csak körözök a tömb körül,
és hatalmas mázli, ha végül találok egyet.
Ó, te jó ég!
Ez a sok lépcső!
Hát…
Jól van.
Nos, itt is vagyunk.
Gyere be! Igen, gyere csak!
Nem sok minden változott.
Kivéve…
Az a kanapé régen is itt állt?
Nem hinném.
Meg is vagyunk.
Nem is tudom, miért tőled kérdezem.
Te csak ekkorka voltál.
Na, szóval… bevásároltam ezt-azt, mert…
Nem vagy éhes? Ha esetleg…
Jól van. Csak szólj, ha ennél…
ha éhes vagy, mert a konyha arra van.
Jó, hát…
És itt
ágyat húztam,
és persze itt vannak a tiszta törölközők a széken.
Erre pedig talán emlékszel. Ez valami egészen különleges.
Minden festményedet megtartottam, amit azon a nyáron itt készítettél.
Alig tudtam lépést tartani veled,
hogy mi járt épp a fejecskédben.
Nagyi?
Tizenkét éves vagyok.
Már nem szoktam festeni.
Hát persze.
Akkor el is pakolom ezeket
ide.
Jól van.
Kész.
Jobb, ha indulunk, mert apukád vár minket.
Biztos inkább vele ennél.
Persze itt is haraphatsz valamit. Hozzak egy falatot?
Hol lehet a kulcsom?
Valahova letettem.
Kulcs.
Egy perc, és megyek.
MOSOLYOGJ
- Hogy érzi magát? - Jól.
Szólok a doktor úrnak, hogy itt van, és ő majd mindent elmond.
Persze, szóljon csak neki, és majd megbeszéljük.
Hogy jutottál be ide?
Elnézést kérek érte.
Most nem kéne csörögnöm, az tuti.
De ha mégis táncolnánk, akkor mindent beleadunk, oké?
Benne vagy?
Jól van, rábólintott. Akkor gyerünk! Csináljuk!
Két, há', négy, öt, hat.
Igen, és megvan!
Rajta! Igen. Ez az.
Tessék? Nagy finálét? Gyere, kislány!
Nem is gyakoroltuk.
- Köszönet a zsűrinek! Csak finoman! - Igen.
A taps tart fiatalon.
Bea, ő Janet. Janet, ő a lányom, Bea.
Nagyon örülök, Bea.
Apukád már sokat mesélt rólad.
Én is örülök.
- Mit kapsz? - Hogy ez?
Varázslat.
Jól van. Magukra hagyom önöket. Hozhatok neked valamit, Bea?
- Kérsz valamit? - Nem, köszönöm.
Nekem egy burger lesz extra sajttal, baconnel, vagyis koleszterinnel.
- Apa. - Igen?
Jól van. Igaza van. Legyen brokkoli!
Csak brokkolit! Remek.
És talán vizet. Bocs, általában benne van a buliban.
Na, milyen volt az út?
Nagyon sajnálom, hogy nem tudtam kimenni eléd.
Harriett csak most tudott próbálni, és igazából nagy díva.
Apa!
Erre semmi szükség.
Mire?
Hogy gyerekként kezelj.
Az élet nem lehet mindig vidám, érted?
Ez igaz.
Nagyon is.
De azért még próbálkozhatunk.
Tudod, mit?
Igazad van.
Van, hogy az élet nem vidám.
Mint például újra itt lenni.
Újra átéljük azt, ami anyával történt, igaz?
És talán még aggódsz is, hogy újra megtörténik.
De a jó hír az…
hogy én nem anya vagyok.
Nem vagyok beteg.
Csak megtörtem.
De meg tudnak gyógyítani.
Nézz rám!
Ez egy rém egyszerű műtét.
Jól leszek.
Ígérem.
Oké.
De ígérj meg valamit!
Hogy nem szobrozol itt nekem.
Hanem kimész,
és jól érzed magad.
Azért azt kár tagadni,
hogy ebből egyszer még menő sztori lesz.
Miből?
Hogy milyen New York?
Hogy milyen a gyerekkor.
Te és én később elkocsikázhatunk.
Az jó lenne.
Jó rég nem kocsikáztunk már.
Kedves és figyelmes tőled, Veta.
Ne felejts el megvárni, Elwood! Máris jövök.
Jól van. Helyezd magad kényelembe, Harvey!
Tessék. Jó?
Veta beszélni akar velünk.
…11 hónap alatt átgördeszkázott Kanadán,
14 millió dollárt gyűjtve a szívbetegségek kezelésére.
Több mint 8000 kilométert tett meg…
Hahó!
Mi? Tudsz…
Te jó ég!
Ó, te jó ég!
Nem oké.
És követ.
Hé!
Istenem, ne! Ne!
Maradj!
- Várj! - Ó, te jó ég!
Mennyi lépcső!
Azt hiszem, követett.
Hogy érted, hogy követett? Mikor?
- Most! - Hogy érted, hogy „most”?
Most. Ebben a pillanatban. Mert talán…
- Szerintem meglátott. - Hogy érted?
A szemembe nézett. Bumm!
Aztán eliszkoltam. Fel a lépcsőn.
De ott van, és csak jön.
És nagyobb, és gyorsabb nálam.
Azt hiszem, ő…
Hahó!
Kérlek, menj el!
Én…
Csak köszönni akartam a kislányodnak.
Itt nincs kislány. Kérlek, menj el!
Jól van.
Most költöztem az alsó szintre…
és nincs senki, akivel beszélhetnék.
Ki…
- Ki az? - Sajnálom, én csak…
Hát te vagy az!
Jobban tennéd, ha lemennél. Túl késő van, hogy idefent legyél!
Igen, néni.
Harvey!
Harvey?
Szia!
Azt nekem hoztad?
Nem. Apukámnak.
Csak vicceltem.
Akarsz sakkozni?
A tévé bekrepált.
Tessék?
Semmi baj. Nem a te hibád.
Ezért hozott anyukám egy sakk-készletet.
Dáma.
Mi történt?
Elestem.
Sokszor elesek.
Csak most eltört a lábam és a…
coxxyx?
Cozzyx? Nem, a cozyxom?
Cozmokyx?
Szóval tudod, eltörtem a fenekemet.
És a karodat is? Honnan estél le?
Az ettől függetlenül történt.
Értem.
Amúgy Benjamin vagyok.
- Én Bea. - Szuper!
Az minek a rövidítése?
Semminek. Csak anyukám mindig így hívott.
Tetszik. Csak B.
- Örültem a találkozásnak. - Én is örültem.
Tudod, hol találsz.
Elszöktem… Janetnek ne szólj!
Sok szerencsét a felnőttléthez! - Apa.
Helló!
Ezt be kell fejezned.
Soha.
Egek, ez a sok lépcső!
Mennünk kell. Most rögtön!
Nem megyek sehova. Öntöttem egy kis…
Róla van szó.
Te jó ég!
Most komolyan! Ez az utolsó. Soha többet.
Már megbocsáss! Tán az én hibám?
Ha elöl hagyod a képeket, megtalálja.
Én nem… nem a te hibád.
- Én ezt nem hallgatom. - Bocs…
Én soha nem hagytam volna…
Nem, mert először is, túl nagy. Úgy összességében óriási.
Másodszor pedig, minden egyéb!
Hatalmas. Hogy jutott fel oda?
Nagyon szép ház.
- Képzeld csak el! Egy nap… - Második emelet.
Mintha tudnám, hogy jutott fel.
- Oké, menj körbe! Rendben. - Csak menj!
Olyan izé vagy.
Kék!
Kék?
Ennyi volt.
Istenre esküszöm,
ha nem válaszolsz most rögtön,
az eltűnés lesz a legkisebb…
Szia!
Nicsak, ki van itt?
Oké, jól van. Tudom, hogy fest.
De igazság szerint szeret engem!
Tök jól elvagyunk.
Igazán? Azt hallottam, egy órán át zokogott.
Ne már! Az egy óra azért rusztikus túlzás.
Tudod, milyen nehéz egy órán át sírni?
Fogd a cuccod! Elmegyünk.
Nem!
Nem vihetsz el. Ő az igazi.
A lány tökéletes. Bízz bennem!
Beszélgettél vele?
Hát, nem. A sok sírás miatt nem ment.
Hát ez az. Ez így nem jó.
- Látott egyáltalán? - Majdnem.
- Majdnem? - Naná!
Szinte majdnem.
Asszem.
Mi történt?
Hát, épp le akarta fektetni aludni azt a nyomi babát.
Megdermedt, felnézett.
Tutira érzett valamit.
Úgyhogy lassan odamentem hozzá.
És ahogy a közelébe értem…
- Várj! - Én…
Mit csinálsz?
Ne, Kék! Ne csináld! Hé, ezt ne csináld, oké?
Kék, hékás!
Ha megteszed, esküszöm, soha többé nem állok veled szóba.
Kérlek! Nézz rám! Ne csináld, kérlek!
Ne!
- Játsszunk megint! - Jó! Igen!
Szia!
Ó, jaj!
Én nem tenném.
- Ez mi volt? - Csak lemezt cserélek.
Olyan háklis, ha a cuccairól van szó.
Ne nyúlj semmihez!
Látod?
Te ki vagy?
Hogy érted? Én… Kék vagyok.
De lila vagy.
Ja, hát, a srác színvak volt, szóval…
Kicsoda?
Hát a kölyköm! Emlékszel?
- Mire? - Az isten szerelmére, Kék!
Persze hogy nem emlékszik. Azt hiszi, meg fogod enni.
Elnézést kérek miatta.
Ő a legédesebb katasztrófa. De akkor is egy katasztrófa.
Kösz szépen!
Szívesen.
Megtennéd, hogy felsegíted a vendégünket a padlóról?
Ez az. Jó nagy ujj.
Csodás. Ügyes voltál, Kék.
Most pedig kezdjük elölről, jó? Hogyan kéred a teát?
Nem szoktam teázni.
Milyen lány az, aki nem szokott teázni?
Ezzel nem segítesz!
- Virág vagyok. Kékkel már találkoztál. - Én volnék!
- Ő pedig… - Tudja, ki vagyok.
Mi…
Mi már találkoztunk.
Jó rég nem jártál idefent.
Ja. Amikor legutóbb láttalak, sokkal…
kisebb voltál.
Mi folyik itt?
Igen, nos, teljesen jogos a kérdés, mert… és…
Hé!
- Hé? - Igen, hé!
Itt kéne mindent elmagyaráznunk? Esetleg rózsaszín masni is kell rá?
- Illene megpróbálnunk. - Bocs.
Ne bökdösd már szegényt!
Bocs, de tényleg. Csak ez olyan izgi!
- Micsoda? - Hogy visszajöttél!
- Kék! Ebből elég! - Úgy értem…
Az mi?
Mi nem világos, amikor azt mondom: „Ne nyúlj a cuccaimhoz”?
Ne már! Ez ábécérendben volt!
- A te… - És színek szerint csoportosítva.
…kölyköd?
Ó, aha. Jeremynek hívják.
Egek, ne gyere már nekem megint Jeremyvel!
Szóval a másik ház, ahol voltunk,
az Jeremyé volt?
Ó, nem. Az más. Az csak egy lehetséges párosítás volt.
Akár sikerülhetett is volna, ha nincs… tudod, ki.
Na jó. Tudod, mit? Csináld magad!
Oké? Erre nincs szükségem.
Nekem ez nem kell.
Oké.
Nehéz napja volt.
De neked…
biztos van pár kérdésed.
Többen is vagytok?
Mondj nemet!
Igen.
Ja, persze! Sokkal többen.
Szinte minden gyereknek van egy. Volt egy.
Mije volt?
Egy barátja.
Egy képzeletbeli barátja?
KB. Úgy mondjuk, KB.
Érted? Képzeletbeli barát.
Vajon igazi? Kábé! De minden lehetséges!
Aú! Oké, azért ne siessünk ennyire!
Úgy néz, hogy a szeme menten kifolyik a fejéből.
Szóval…
mi történt ma este?
Az egy elhelyezési kísérlet volt egy új gyereknél.
Egy vadiúj kis vállalkozásba fogtunk.
„Fogtunk”?
Fogott.
Miféle vállalkozásba?
Afféle társkereső ügynökségbe. Segítünk új kölyköket találni a Kábéknak.
Új kölyköket?
Mi történt a tiéddel?
Ő felnőtt.
- Már nincs rám szüksége. - Nincs?
Ez nagyon szomorú.
Inkább rémisztő.
Jaj, ne!
- Mert ha nem kellek neki… - Kék.
…akkor nem lát engem.
Kék, erre!
- És ha nem lát engem… - Nézz rám!
…akkor nincs más hátra, mint eltűnni.
Kék.
Gondolj a kedvenceidre!
Kávé és croissant.
- Ez az. Jó. - Kávé és croissant.
- Oké.
- Kávé és croissant. - Ez elég sok volt.
Bizony sok.
Mindenkinek. Azt hiszem, ideje elköszönni.
Szerintem egész jól bírja.
- Köszönöm. - Szívesen.
Szerintem viszont sok ez egyszerre. Plusz késő is van.
És kétlem, hogy bármelyikünk is az ajtó rossz oldalára kívánkozik,
amikor előjön az ijesztő banya.
Menned kéne.
Ne már, Cal! Ő csak egy gyerek.
Nem vagyok gyerek.
Na, tessék!
Jó éjt!
Ó, egek, de megijesztettél!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Már mész is.
Csináltam palacsintát.
Ajjaj, ez leragadt.
Van egy kis gabonapehely is vagy grapefruit.
Annyira nem vagyok éhes.
Hát, szólj, ha kérsz valamit!
- Úgy lesz. - Helyes.
Egek!
Lehet itt enni?
Persze.
Mit szeretnél? Valami normálisat?
Vagy gyorskaját? Igen.
Van egy kajaautomata a folyosó végén jobbra.
Hogy épp itt találkozunk!
Te meg mit művelsz? Mássz ki innen!
Szívesen, de nem érzem a lábam.
Te jó ég!
Oké, add a kezed!
Add a kezed! A kezed! Add a kezed!
Gyere! Oké, gyere!
- Gyere! - Ne!
- Rajta, állj fel! - Oké, várj!
Oké.
Hú, de erős vagy!
Csináljuk megint?
Oké, kelj fel!
Állj fel!
Ez egy szálloda?
- Mit keresel itt? - Te mit keresel itt?
Apukámat jöttem látogatni.
Ó, persze! Apukádnak baj van a szívével?
Az biztos ijesztő.
Mi van? Nem is.
Mit keresel itt? Nem láthatják, hogy veled beszélek.
Miért nem?
Mert élő emberek vannak itt. Őrültnek néznének.
Ne már! Csak egy kölyök vagy.
Szia!
Kivel beszélsz?
Oké…
- Nyisd ki! - Jól van.
Nyisd ki! Itt van a…
az izéd.
- Mi is vagy te? - Egy KB.
Azt tudom, de milyen?
Passz.
Na végre!
Megint te?
Helló!
- Legyen vége! - Ez szörnyű! Főzök teát.
Szerintem elég egyértelműen közölte, hogy…
Mindegy.
Minek legyen vége?
Mindennek. Nekem ez nem kell.
Nem tudom, hogy mondjam el neked, de ez nem így működik.
Nem így működik? Mi történik velem?
- Te vagy a kiválasztott. - Ne legyenek már szegénynek komplexusai!
Így is egy időzített bomba szegénykém.
Kiválasztott? Mire?
- Ez az egész egy átok. - Kezded kapiskálni.
Ne! Annyi jót tehetnél. Mindannyiunkat megmenthetnél.
Ki mindenkit?
És ne mondd, hogy Kábék!
Hadd mondja ki, mert félek, tényleg szétrobban a feje.
Jó.
Kááábééék.
Köszönöm.
Én hogy segíthetnék?
- Nem tudsz. - Dehogynem tud.
Semmit nem szeretnénk jobban, mint a saját gyerekünkkel lenni.
De a mieink már elfelejtettek minket.
Úgyhogy újak kellenek.
Te segíthetsz megtalálni őket.
Mindig mondom:
„Jobb ma egy kölyök, mint holnap… egy se.”
Ezt még sosem mondta.
Hát, de gondoltam.
Szóval segítek elhelyezni őket új gyerekekhez,
és ez minden?
Minden a régi?
Vigyázz, mit kívánsz!
EMLÉKEK ÚTJA NYUGDÍJAS KÖZÖSSÉG
- Akkor szeretnék találkozni velük. - Kikkel?
Minden KB-val, akinek társat keresel.
Az lehetetlen.
Miért?
- Nem láthatják, hogy elviszlek… - Hova?
Sehova.
Neked segítség kell.
Fogalmad sincs, mennyire igaz az, amit mondtál.
De nem épp úgy, ahogy gondolod.
A tegnap este után
szerintem fogalmad sincs, hogyan kéne elhelyezni valakit.
Igazán?
Én segíthetek.
Hogyan?
Úgy, hogy gyerek vagyok.
Hát…
ez bizony igaz.
- Hová megyünk? - Szerzünk segítséget.
Kitől?
Valakitől, aki jobban ért hozzá.
Mert ez meghaladja az én hatáskörömet.
Amúgy szerintem tök kedves tőled.
Micsoda?
Hogy így segítesz nekik.
Nekem nincs választásom.
Sosem mennek el.
Te mióta látod őket?
Amióta az eszemet tudom.
Hol élnek?
Nos, az „élnek” kicsit erős kifejezés,
de igazából bárhol, ahol gyerekek vannak, vagy voltak.
Akkor ez…
varázslatos?
- Tessék? - Ahova megyünk.
Régen az volt.
Itt szállunk.
Várj, én már jártam itt.
Tényleg?
Igen, anyukám egyszer elhozott ide.
És most megrohannak az emlékek?
Várj!
A KB-k itt élnek?
Remélem.
De zárva van.
Ezen gondolkozz el egy kicsit!
Maradj itt! Beosonok, és szerzek kulcsot.
Egyedül hagysz?
Sosem vagy igazán egyedül. Azt hittem, ez mostanra tiszta.
EMLÉKEK ÚTJA OTTHON
Biztos, ezt akarod?
Igen.
Nem tudhatjuk, ki lesz ma az ajtó mögött.
Vannak köztük ijesztőek is?
Rosszabbak.
Kétségbeesettek.
Vicki, hogy vagy?
Új parfüm? Nagyon…
Jó, ez már nyilván túl tolakodó.
Én a kapitányhoz jöttem. A vén brumimackóhoz.
Oké.
Mintha élnél!
A lánya az édesanyjánál lakott?
De hangos!
És ön az ő közüzemi számláját használta?
A férje szerint a lányuk nem a házban lakott.
Hé!
Menjünk! Gyere!
Ez mit keres itt?
Szia, Todd!
Oké. Kezdjük a szokásossal!
Nagy levegő!
És kifúj.
Beszív!
És kifúj.
Nagyon jó.
Ki szeretne kezdeni?
Én…
A múlt héten egész jól voltam,
aztán ezen a héten nem is tudom, mi történt.
- Semmi baj. - Elkezdtem szétcsúszni.
Megint témánál vagyunk.
Hegedüld el a nótáját! Igaz, Terry?
- Jaj, ne már! - Ted, tudod, hogy ő brácsa!
Hát, ez nem volt kedves. Ez senkit nem vidítana fel.
Srácok!
Muszáj túllépnünk azon, hogy a kölykök szándékosan felejtettek el minket.
Mind átélnek valamit, amitől felejtenek.
Bárcsak még egyszer láthatnám!
Bárcsak szólhatnék neki, hogy itt vagyok!
Mindig is itt voltam.
Hékás! Ne a köpenyre!
Ez bizony mérgező.
Semmi baj. Majd feltakarítják.
Figyu, doki! Jó pénzt perkálok,
és ez a nyálcsimbók veszi el az időt.
Doki, egy kérdés. Lehet, hogy a gyerekek csak simán rosszak?
Te jó ég! Az egy kölyök?
- Parancsolsz? - Te jó ég!
Hogy néz ki a bőr?
Milyen a tapintása?
A bőr visszaveri a fényt?
Vagy nem? Ja.
- Hé! - Judith, letakarhatod.
Öt perc szünet.
Szeva, Cal! Még jössz 20 dolcsival a habpartiról.
Igen, tudom.
Azt mondtuk, hogy többé szót sem ejtünk róla.
Figyu! Meg kell találnom valakit, de feltűnés nélkül, oké?
- Szia! - Szia!
Szia!
- Ő egy… - Nem.
- Igen. - Ajjaj!
Lewist keresem. Lewis merre van?
Ja, persze. Azt hiszem, a medencéhez tartott.
A medencéhez. Oké, indulás!
Jól van. Semmi gond. Sok szerencsét!
Ne már srácok! Ezen már túlvagyunk.
Ez nem nasi, hanem művészet.
Na? Érzed már a torkodban azt a fojtogató érzést, hogy kár volt idejönni?
- Szia, Cal! - Az istenit, Cos!
- Ki a lány? - Mi bajod van?
- Szia, tündérke! - Ő egy barát.
- Miféle barát? - Hé!
- Erősebb vagy, mint hittem. - Hé!
- Úgyis kiderítem. - Igen?
Nekem nyolc, haver.
Kalandra fel!
Láthatod, miért élek egyedül.
Keith!
Miféle kölyök talál ki láthatatlan KB-t?
- Feküdt? - Ki tudja?
Le és fel,
és le és fel, és le!
Térdet hajlítani, hölgyeim!
- Vörös vagyok? - Igen.
Hála az égnek!
Gyere!
Lewis! Szeretnék bemutatni valakit.
Szervusz, Elizabeth!
Nagyon örülök, hogy megismerhetlek.
Köszönöm.
Na, mindent megmutatott?
Nagyjából.
És mit gondolsz?
Nem erre számítottam.
Aha.
Segíteni szeretne az elhelyezésekkel.
Aha.
Lewis 93 éves.
Ő alapította ezt a helyet. Megtanít mindenre.
- Igaz, Lewis? - Calvin.
Tudod, nem mindig volt ám ilyen.
- Nem? - Á!
A jó öreg Calvin régen bohóc volt. Mesélte?
Nem.
Bizony.
Azelőtt az volt a dolga, hogy megnevettessen.
Hát, már nem az.
Jól van.
Úgy tűnik, urai vagytok a szitunak. Ő majd beavat mindenbe.
Valószínűleg fényezheted majd a kocsiját, vagy ilyesmi.
Tudod, ha ő nem vezet körbe téged,
te vezesd körbe őt!
Parancsolsz?
Ez a hely bármi lehet, amit csak szeretnél.
Nem kell más, csak egy kis képzelőerő.
Nem.
Nem. Ne csináld ezt!
Mutasd meg, hogy festett a te fejedben!
Ez az!
Ne!
Mi történt?
Semmi, Matt! Nyugodtan menj csak vissza! Ez az.
Mit művelsz, Hapci? Inkább segíts!
Itt valami készül!
Semmi nem készül.
Igen!
- Befelé! - Ne! Látni akarom!
Nem. Látni akarom!
Befelé!
Ó, azta!
Tyű, a mindenit!
Egek! Mint egy álom!
Te jó ég! Ez a medence?
Azta! Menő.
Hé!
Bocs.
Cal?
Jól vagy?
Te meg honnan jöttél?
Ne, csak a gyümölcsöt ne!
Egy két lábon járó paletta közeleg.
Vigyázz! Óvatosan!
Ó, te bolond! Még van képe!
Hol voltál? Öt perce itt kéne lenned!
- Te jössz! - Mi? Hogy érted?
Gyerünk, kifelé!
Gyerünk!
Kösz.
És rajta!
Vigyázz!
Nicsak, ki tért vissza!
- Visszajöttél. - Jól van?
Jó buli volt.
- Pocsékul festesz. - A popid jól van, szivi?
G-4-et mondtál? Bingó!
Hát, ez volt a legfurább állásinterjú, amiben valaha részem volt.
Remek! Örülök, hogy jól szórakozol.
Akkor társak vagyunk?
Ne rohanjunk ennyire előre, jó?
Keith!
Viszlát holnap!
Tudod, mit hallgatnak el a kórházakról?
Semmi jó olvasnivaló nincs.
A te történeted hogy áll?
Most nincs rá időm.
Munkát kaptam.
Oké.
Felteszem, nem kérdezhetek.
- Nem. - Csak folytasd!
Látod?
Van még remény.
Szia!
Tán szuperszonikus hallásod van?
Nem, csak már vártalak.
A tévé még mindig nem jó.
Igazán megjavíthatnák.
Őszintén szólva, szerintem anyám keze van a dologban.
- Anyukád? - Igen.
Azt mondja, hogy a sok képernyőtől agyalágyult leszek.
Mi van, ha ő rontotta el?
Képzeld! Kaptam munkát.
Hűha! Egy fagyizóban?
Egy társkereső ügynökségnél.
Bármi legyen is, biztosan szuper leszel. Sok sikert!
Köszönöm.
- Figyelj! - Igen?
Volt valaha képzeletbeli barátod?
Nem.
Szeretnél?
Naná!
Nyolc-kilenc éves lehet, szóval a hobbikat helyezzük előtérbe!
- Húha! - Remek.
Ki van otthon a varázs vagy fantázia világában?
Sok szerencsét, srácok!
A fantázia egyfajta Pandóra szelencéje.
- Talán a párjuk a szuperhősöket szereti. - Igen, szereti.
- Vagy festeni. - Igen, festeni király.
- Vagy a tévét. - Nem kérem újra.
Vegyél fel nadrágot, mert mindenkit kiakasztasz.
Nadrágot.
- Hogy vagyunk? - Jól.
- Te is jól vagy? - Aha, amennyire ez lehetséges.
Te vagy a főnök. Kezdjük!
Küldd be őket!
Oké, szóval csak ide kell ülnöm? Értem. Oké.
- Tökéletes. Sziasztok! - Szia!
Sziasztok! Te jó ég!
Ez olyan izgi!
Hogy hívnak?
Ali vagyok.
Napcsi.
Harmadik Andromédusz, apám a…
Steven.
Pukk, mert néha, amikor izgulok, én…
Ó, édes istenem!
Nem kell izgulni. Remekül csinálod.
Olyan kedves ez a lány!
A kislány neve Tabitha volt.
Uninak nevezett el, mert…
mert unikornis vagyok!
Bocs. Úgy izgulok!
És honnan jöttél?
Eredetileg? Philadelphiából.
De Kalb, Illinois állam.
Spokane.
New Jersey. Kíméljetek meg a megjegyzésektől!
Leginkább a RadioShackből.
Lássuk csak! Költöztünk '83-ban. Jaj, nem! '84-ben? Igen, az kemény volt.
CSALÁD ELKÖLTÖZÖTT
Tényleg kemény.
Poughkeepsie? Ne már, apa!
Ennyi erővel a holdra is mehettünk volna, igaz?
Nem vicces.
Készen állsz?
Mire?
Bármire.
Régen minden nap volt fellépésünk.
Volt, hogy egy nap több is.
Folyton összeraktak, aztán újra összeraktak. Értitek?
De a szemembe végül sosem került lézer!
Nem akarok hazudni, hogy ne lett volna feszített a tempó, mert kimerítő volt,
de végül is megérte, mert hallottuk a tömeg éljenzését.
Tyű!
A bácsikák…
A bácsik voltak a legjobbak.
Oké, itt van egy csomó barát.
Szólj, ha látod valamelyikőjüket!
Oksa!
Jól van. Őt látod?
Nem.
Semmi?
- Semmi baj. - Ki ez a kölyök?
Semmi?
Tudjátok, mindig az volt a legnehezebb, amikor aludni kellett menni.
Anya sosem értette. Mármint…
Hadd mondjak el valamit a sötétségről, jó?
Minden gyerek fél a sötéttől. Mind!
Még akkor is, ha nem vallják be. És miért?
Mert az éjszakai kis lámpások mit sem érnek! Azért.
NÉV: ALI CÉL: VÉDELEM
Úgy értem, persze. Anyának is megvan a maga dolga. Szuper.
De hadd kérdezzek valamit!
Lefekteted a kölyköt,
és ki vigyáz majd Poughkeepsie-re?
És őt látod?
Oké, figyuzz csak!
- Nem. - Parancsolsz?!
Kérdezd meg újra!
- Tényleg? - Nem.
- Na jó, elég ebből! Majd én megmutatom! - Hé! Ácsi!
És anya azt mondta, a túl sok cukor nem tesz jót a pocidnak, erre én…
Ó, istenem!
Azta! A szemem is érzi az ízét.
Úgy röstellem.
Nem csípi a szemeteket?
Bárkit megtalálok bárhol!
Ne! Oké.
De honnan jöttél?
Na persze! Biztos elárulom neked.
Majd biztos elárulja neked.
HONNAN: NEM TUDNI
Jó, köszönjük, uram.
- Jóképű, de sötét. - Itt van…
Már a számban van.
Helyes gyereknek tűnsz, úgyhogy őszinte leszek.
Eleinte azt hittem,
hogy valami metaforának talált ki.
Simán lehet, hogy zseni a lelkem, igaz?
Tévedés.
Arizonában volt, és csak szomjas volt. Erre tessék!
NÉV: JÉG TERV: SZOMJÚSÁG
Ne… ne nézzetek a szemébe!
- Melyikbe? - Pontosan tudod, melyikbe.
Csak azt akartam mondani, mindent köszönök.
Ez mindenkinek olyan sokat jelent!
Nem.
Kétlem, hogy tudná, mit akar. Mi a fenét szeretnél?
Ki következik?
Keith!
- Nem. - Egyetértek.
- Igen, kiszámíthatatlan. - Keith a legrosszabb.
A kedvenc kajája a croissant volt.
Ami persze csalás,
mert a szüleinek péksége volt az alsó szinten.
Milyen kézenfekvő!
Szóval jó sok croissant-t ettünk.
És kenyeret. Szénhidrátot. Állati sok szénhidrátot.
De tésztát nem, érdekes.
De amikor sütöttek, mindenfelé ínycsiklandó illatok szálltak.
- Hé! Hékás! Ácsi! - Ne!
Hé!
Oké, lát… Láttátok! Látjátok ezt?!
Dióhéjban ez az életem, oké?
Nem.
Vannak még?
Nincsenek.
Nem sikerült.
Sajnálom.
Semmi baj. Te még itt vagy nekem.
Fárasztó ez a pörgés!
Oké, ideje ágyba bújnod.
Szóval, hogy ment?
Nem sikerült.
Nos,
talán így van rendjén.
Annyi időn át kerestek új gyerekeket,
hogy elfeledkeztek a régiekről.
Hisz ők már felnőttek.
Már nincs rájuk szükségük.
Minden gyereknek kell képzeletbeli barát.
Főleg akkor, amikor felnőnek.
De elfelejtették őket.
Amit szeretsz, azt sosem feleded.
Mindig visszatérhetsz hozzá.
Hogyan?
Emlékek révén.
Azok örökké élnek, méghozzá a szívedben.
Néha csak meg kell találnod a módját, hogy előhívd őket.
Nekem ez a tengeri szellő illata.
Vagy a léptek hangja a mólón.
Utána
csak behunyod a szemed,
és az emlékek már meg is rohannak.
Mehetünk?
Azt hittem, már sosem kérdezed meg.
Várj meg!
Hé!
Nem is rossz, igaz?
- Imádom. Ezt nézd! - Te jó ég!
- Hű, az egy virág? - De cuki!
Kérem! Hadd kóstoljam meg!
Köszönöm, jó uram.
Ezt nézzétek!
De jól néz ki!
Életem legjobb estéje!
Hű! Nézzétek!
Előre, barátaim!
- Fantasztikus! - Kérhetek egy nyalást?
Lámpaoltás.
Pihennie kéne. Nagy nap lesz holnap.
Miért? Mi lesz holnap?
Abba kéne hagynia.
Soha.
Mert épp egy utolsót úsztam, mielőtt indultam volna a repülőtérre.
Normál esetben az ember csak kibukkan, igaz?
Csak így… és lábat fel.
De nem ment, mert a lábam törött volt.
Ebből kérsz még?
Nem tudtam, milyen ízűt szeretsz.
- Úgyhogy vettem mindegyikből. - Nem. Finom volt.
Jól választottál.
Akkor jó.
Remek.
Nagyi?
Kérdezhetek valamit?
Hát persze! Bármit.
Mi akartál lenni,
amikor gyerek voltál?
Nos…
Mi is? Te jó ég!
Jó kérdés.
Igen, nos, én…
Én mindig arról álmodtam, hogy egyszer táncművész leszek.
Tényleg?
Megbocsáss! Mi ez a döbbenet?
Nagyapád szerint elbűvölő voltam.
- Akkor ő látott táncolni? - Persze!
Van itt valami.
Ó, igen. Te jó ég!
Ő a nagymamád.
Csoda szép vagy.
Igen, ő is így gondolta.
Aznap egész testemben remegtem, úgy izgultam.
Vagy csak a lábam.
- Igazán? - Igen.
Az volt életem legfontosabb napja,
mert csak… Azt hiszem, hat iskola léphetett fel
a folyó túloldalán lévő, elbűvölő kis színházban.
Még most is emlékszem,
hogy nyikorogtak a padlódeszkák.
A zene hömpölygött a zenekar felől, mint valami hullám,
és a lámpafényben megcsillantak a hulló porszemek.
Olyan érzés volt, mint egy álom.
És mi történt?
Édes kislányom, felnőttem.
Túl magas voltam.
Túl esetlen.
És túl öreg.
Most őszintén! Ki akarna nézni egy vénlányt táncolni?
Hozhatok neked desszertet?
Van itthon fagylalt, legalábbis azt hiszem.
Ha nem fagyott be a teteje.
Hogy kerül jég a fagylalt tetejére?
Máris hiányoztunk?
Itt van?
- Kicsoda? - Virág.
Szia! Csak két főre főztem.
De csinálok még.
Te vagy az övé.
Ez valami feladvány? Szeretem a találós kérdéseket.
A nagymamámé. Te vagy az ő KB-ja.
Hát persze, hogy én vagyok.
Pimasz stílus, imádni való akcentus.
Őszintén meglep, hogy nem volt nyilvánvaló.
Akkor menjünk!
Odalent van. Nagyot fog nézni!
Bea, már próbálkoztunk eleget.
Mindennap odalent voltam vele.
Olvastam, tévéztem vele,
még a piláteszkorszakát is végigcsináltam vele.
Mégsem látott engem.
Ha képtelenek emlékezni, akkor nem tehetsz semmit.
Akkor segítsünk neki!
Elizabeth!
Bea!
Mit csinálsz?
Mit csinálunk? Ez kész röhej!
Mi a csudát művelsz itt?
Bea?
Te jó ég! Hol voltál?
Ez a szobád? Tetszik. Régimódi.
Megtaláltam. A városban dolgozik.
Mondtam, hogy bárkit megtalálok bárhol!
Sok sikert, picur! Rajtad a sor!
Kalandra fel!
Remélem, összejön.
SZIGORÚAN TITKOS
Ezek szerint a másik utcában kéne lennünk.
Sietnünk kell.
Oké, szóval… foglaljuk össze!
Akkor most konkrétan elmegyünk hozzá?
- Igen! - Oké.
Hű! Most rögtön láthatjuk.
Ha rajtad múlik, nem.
Oké, de honnan ismerjük egyáltalán fel?
Minden itt van.
Igen, ez ő.
Ajjaj!
Hű! Erre nem állok készen. Mindjárt rosszul leszek.
- Látod? - Siet valahova. Gyere!
- Hol? - Gyerünk! Csipkedd magad!
Öltönyben kellett volna jönnöm.
Következő!
Ó, jaj!
Ő…
tök jól néz ki!
Azta! Nézzétek csak!
Olyan fitt!
Régen inkább rám hasonlított.
Úgy tűnik, csinált valamit a hajával.
Szerintem csak leizzadt.
Úgy meghatódtam!
Itt a lehetőség.
Oké. Most menj be!
Várj! Mi van?
Nem mehetek be egyedül.
Akkor menj vele!
Ó, attól tartok, az nem opció.
Nem mondom, hogy a nyilvános vécé a fő parám...
Jaj, ne már!
…de tutira ott áll a lista élén.
És bement. Indulás, rajta!
„A harmadik negyedév 20 százalékát jövőre…
A harmadik negyedév 20 százalékát jövőre.
Azt kérdezi, hogy lehetséges?
Megkérdezhetem, hogy lehetséges?”
Gyerünk, pajti! Szedd össze magad!
Menj!
Itt a lehetőség.
„Húsz százalékot jövőre, a harmadik negyedévben.
Honnan tudom, hogy lehetséges?
Honnan tudom, hogy lehetséges?”
Menni fog.
Oké? Rendben vagy.
Ne sírj!
Kérlek, ne sírj!
Gyerünk! Nézz rám!
Ne sírj!
Gyerünk!
Te jó ég!
Hogy ment? Szentséges atyám!
Gyere!
Ezt elszúrtam.
Pfuj! Gyere!
Istenem! Ennyi volt?
- Cal, most akkor eltűnök? - Ez biztos nem így működik.
Ajjaj! Azt hiszem, kidobom a taccsot.
Hát…
megpróbáltuk.
Nem sikerült.
Nem értem. Hisz pont egymás mellett álltak.
Oké, igen. Ebből rókázás lesz. Vagy ennem kéne valamit. Ez vagy az.
Talán rossz volt a hangulat.
Őszintén szólva az a zene rémes volt.
Igen, tutira harapnom kéne valamit.
Kopog a szemem.
Ez az.
Micsoda?
El ne veszítsd!
Segíthetek?
Igen.
Csomagot hoztam.
NÉV: KÉK SZÍN: LILA
TÁRS: JEREMY *SZÜLŐKNEK PÉKSÉGE VOLT
Hű!
Mr. Griffith!
Már várják önt.
Minden rendben.
Oké.
Üdv mindenkinek! Köszönöm, hogy fogadnak. Örülök, hogy itt lehetek.
Azt hiszem, ez tetszeni fog önöknek.
Azta!
Ez egészen…
Ez olyan…
GRATULA
Gratulálok!
Megcsináltad.
Megcsináltuk.
Azt hiszem, jó csapat vagyunk, nem?
Igen, így van.
- Oké. - Karkötők is voltak?
Persze! Tele volt velük a karom.
Nagyon szépen köszönöm.
Merre jártál?
Bocsi, csak pár baráttal lógtam.
Gyere be! Gyere csak!
Semmi baj, nagyi.
Jól vagyok, komolyan.
Nem te.
Édesapád.
Biztosan rendben van.
Csak pakolj össze, és mindent megbeszélünk a kocsiban.
Kulcs. Hol van a kulcsom?
Nekem ez nem megy.
Én erre képtelen vagyok.
Semmi baj.
Jól vagy.
Segíts nekem!
Figyelj, itt vagyok.
Nem történhet meg újra.
Mi nem történhet meg?
Hogy el kell búcsúznom.
Akkor ne tedd!
Nem tudom, mit mondjak.
Mit mondjak neki?
Csak mesélj neki!
Köszönöm.
- Itt várakozzon, kérem! - Jó, köszönöm.
Bea.
Apukádnak hosszú napja volt.
Most pihennie kell.
Szia!
Szóval…
Dolgoztam a történetemen.
És most már kész vagyok elmondani.
Ez a történet…
egy kislányról szól.
Egy kislányról, aki annyira szomorú
és rémült volt,
hogy mindent megtett, hogy kizárja a külvilágot,
és soha többé ne kelljen éreznie semmit.
De nem sikerült neki.
Nem sikerült, mert van valakije…
egy varázslatos valaki…
akit bármennyire is próbált eltaszítani magától...
bármennyire is próbált felnőni,
az illető nem hagyta.
Ő csak ölelte a kislányt
egyre szorosabban.
És érdekes, hogy…
a kislány egyedül ott érzi magát igazán biztonságban.
Csak oda vágyik.
Úgyhogy nem mehetsz sehová.
Csak egy gyerek vagyok.
Kérlek, apa! Kérlek!
Kérlek!
Ez jó kis történet volt.
Hogyan folytatódik?
Szeretlek.
Magához tért.
Szia!
Nyisd ki az ajtót!
Hahó?
Ki van ott?
Nyisd ki az ajtót!
Oda próbálsz bejutni?
Igen. A barátom itt lakik.
A barátod?
Segített nekem, és csak meg akartam köszönni neki.
Nagyon sajnálom.
Nincs idebent senki.
Jól van.
Azt hiszem, ez minden.
Hé, bármikor visszajöhetünk.
NÉV: VIRÁG GYEREK: MARGARET
KEDVENC: DÉLUTÁNI TEA CÉL: TÁNC
NÉV: LEWIS GYEREK: CHARLIE
Minden megvan?
Jól van, mindjárt jövök.
ANYA - APA - ÉN
Épp most akartam elköszönni.
Te voltál az.
Végig te voltál.
Sajnálom, hogy korábban nem emlékeztem.
Biztos azt gondolod,
hogy már nincs rád szükségem.
Hogy felnőttem.
Szóval…
Muszáj volt eljönnöm, hogy elmondjam,
mindig szükségem lesz rád.
Főleg, ha majd felnövök.
Nem kell mást tennem, mint behunynom a szemem,
és megrohannak az emlékek.
- Pfuj! - Pfuj!
Amikor kicsi voltam,
emlékszem egy történetre.
Ahogy telik az idő, gyakran azon kapom magam, hogy visszagondolok rá,
és megkérdőjelezek bizonyos részleteket.
De minden alkalommal emlékeztetem magam,
hogy mély levegőt vegyek…
és feltegyem a kérdést:
„Csak kábé?”
Rendben lesznek.
Bea is.
Akkor…
bemegyünk?
Te jó ég!
Danny, visszajöttem!
De jól nézel ki! Bejön a szakáll. Hány éves vagy?
Kalandra fel!
Na mindegy.
Gyere, menjünk!
Menni fog.
Menjünk, gyere!
Szia!
Bevallhatok neked valamit?
Nem is biztos, hogy tudom, milyen a pizzás csiga.
Már színt kellett volna vallanom, de…
- Az nehéz? - Kicsit.
Igen? Oké, remek. Nyugi, a többit hozom.
- Oké? - Jó.
Szia, Keith!
Egy, két, há' négy!
A feliratot fordította: Császár Hédi
DRÁGA BARÁTUNK, LOUIS GOSSETT JR. EMLÉKÉRE