Karšta, karšta!
Pamenu, mama visada prašydavo
papasakoti jai istoriją.
Tada nesupratau, kodėl ji to prašydavo.
Gal tiesiog norėjo, kad ją pralinksminčiau.
Padėčiau užsimiršti.
Štai ir ji!
Atiduok pagarbą.
Tik vėliau supratau, kad istorijos, kurias pasakoti ji prašė,
buvo niekaip su ja nesusijusios.
Vėliau supratau, jog svarbiausias istorijas…
pasakojame patys sau.
Ar pasiruošę?
- Bū! - Vaje! Kaip baisu!
Ei, mes čia kalbamės.
Abrakadabra!
By, tai nuostabu!
- Ate, močiute. - Ate, myliu tave.
NEMATOMI DRAUGAI
Nežinau, ar esi jį mačiusi, mieloji. Einam.
Jis padeda man prisiparkuoti.
Mums apsisekė, kad radome vietą, nes taip vėlai po pietų
jų dažnai nebelieka.
O tada tenka važinėti ratais,
ir labai pasiseka, jei kokia atsilaisvina.
Jergutėliau.
Jau tie laiptai!
Turiu galvoje…
Taip.
Na, štai ir atvykome.
Nagi, užeik vidun.
Niekas nepasikeitė.
Išskyrus…
Ar anąkart čia jau buvo ta sofa?
Nemanau.
Štai mes ir čia.
Nežinau, ko tavęs tiek klausinėju,
nes tada tebuvai va tokio ūgio.
Gerai. Buvau apsipirkti, nes…
Ar tu alkana? Jei norėtum…
Gerai. Pasakyk, kai norėsi…
Virtuvė štai ten.
Gerai, na…
O čia,
turime švarių paklodžių
ir žinoma, rankšluosčių.
O ten, jei prisimeni, yra kai kas ypatingo.
Išsaugojau kiekvieną tavo tą vasarą nupieštą piešinį.
Vos spėjau sekti,
kas dėjosi toje tavo galvelėje.
Močiute?
Man dvylika.
Daugiau to nebedarau.
Žinoma.
Taip.
Tuomet viską padėsiu
štai čia.
Gerai.
Baigta.
Geriau eikim, nes tavęs jau laukia tėtis.
Turbūt norėsi pavalgyti kartu su juo.
Gali užkąsti ir čia, jei nori. Gal ką atnešti?
Kur mano raktai?
Palikau juos kažkur čia.
Raktai, raktai.
Tuoj ateisiu.
NUSIŠYPSOK.
- Kaip jautiesi? - Gerai.
Pranešiu daktarui, kad tu čia. Jis viską papasakos.
Pranešk, kad aš atėjau. Galėsim užbaigti greičiau.
Kaip tu čia patekai?
Atleisk dėl to.
Aš tikrai per silpnas šokiams.
Bet jei visgi šoktume, tai šoktume kaip reikiant, ar ne?
Nori?
Taip, ji nori. Tai pavarykim.
Du, trys, keturi, penkti, šeši,
Taip. Tau puikiai sekasi.
Štai taip.
Štai ir kulminacija! Nagi, mergyte!
Nė sykio nerepetavom.
Ačiū, žiuri. Per daug nesmerkit.
Aplodismentai mane atjaunina.
By, čia Dženet. Dženet, čia mano dukra By.
Malonu susipažinti.
Tėtis apie tave daug pasakojo.
Man irgi malonu.
- Ką jie tau duoda? - Tu apie tai?
Magijos.
Paliksiu judu vienus. Gal tau ką nors atnešti, By?
- Nori ko nors? - Ne, ačiū.
Man mėsainį. Su daug sūrio, šoninės ir cholesterolio.
- Tėti. - Ką?
Gerai. Ji teisi. Tik ir brokoliai.
Vien brokoliai. Ačiū.
Gal dar vandens. Atleisk, įprastai ji linksmesnė.
Tai kaip kelionė?
Atleisk, kad negalėjau tavęs paimti.
Bet Harieta nesutiko nukelti repeticijos. Ji tokia diva.
Tėti.
Neprivalai to daryti.
Ko?
Laikyti mane mažu vaiku.
Gyvenimas ne visada turi būti linksmas.
Tiesa.
Tu teisi,
Bet stengtis juk nedraudžiama.
Žinai, ką?
Tu teisi.
Kartais gyvenimas nėra linksmas.
Kaip ir grįžimas čionai.
Primena situaciją su mama, ar ne?
Gal net imi bijoti, kad ir man taip nutiks?
Bet žinai…
Aš juk nesu mama.
Ir nesegu.
Man tik plyšo širdis.
Bet mane galima išgydyti.
Pažvelk į mane.
Tai labai paprasta operacija.
Man viskas bus gerai.
Pažadu.
Gerai.
O dabar tu kai ką pažadėk.
Kad nuolat čia nelūkuriuosi.
Kad išeisi laukan.
Ir džiaugsiesi gyvenimu.
Negali nesutikti,
kad vieną dieną iš to išeis puiki istorija.
Iš ko?
Gyvenimo Niujorke?
Buvimo vaiku.
Vėliau lėksime pasivažinėti.
Būtų smagu.
Jau senokai kartu nesivažinėjome.
Tu tokia miela ir rūpestinga, Veta.
Palauk manęs, Elvudai. Greit grįšiu.
Įsitaisyk, Harvi.
Čia. Gerai?
Veta nori su mumis pasikalbėti.
…riedlente pervažiavo Kanadą per 11 mėnesių
ir surinko $14 milijonų, kuriuos paaukos širdies ligų fondui.
Jis nuvažiavo daugiau nei 8 000 km…
Sveiki?
Ką? Ar tu mane…
O Dieve.
Dievulėliau.
Negerai. Oi negerai.
Ir ji seka mane.
Ei!
O Dieve. Ne.
Nesek iš paskos!
- Palauk! - O Dieve.
Kiek daug laiptų.
Ji mane sekė.
Kaip suprasti? Kada?
- Ką tik. - Kaip tai „ką tik“?
Na, dabar. Va dabar. Manau, ji…
- Ji mane matė. - Kaip tai?
Pažvelgė tiesiai man į akis. Būm!
Tada aš bėgau, bėgau. Po to kopiau, kopiau.
Ji ten, ir ji ateina.
Ji kur kas didesnė ir greitesnė.
Ir manau, ji…
Sveiki?
Prašom eiti šalin.
Aš…
Tik norėjau pasisveikinti su jūsų mergaite.
Čia nėra jokios mergaitės. Prašom eiti šalin!
Gerai.
Aš ką tik čia atsikrausčiau…
ir neturiu su kuo pasikalbėti.
Kas…
- Kas čia? - Atleiskit, aš tik…
Čia tu.
Geriau lipk žemyn. Jau vėlu čia slampinėti!
Klausau, ponia.
Harvi!
Harvi?
Labas!
Labas.
Ar jos man?
Tiesą sakant, ne. Jos mano tėčiui.
Pajuokavau.
Sužaidžiam šachmatais?
Televizorius užlūžęs.
Nesupratau?
Nieko tokio. Tai ne tavo kaltė.
Todėl mama ir nupirko man šachmatus.
Tiksliau, šaškes.
Kas tau nutiko?
Nukritau.
Aš krentu dažnai.
Šįkart susilaužiau koją ir…
uodeklį…?
Odegiklį? O gal uogiklį?
Odegikalį?
Žodžiu, susilaužiau užpakalį.
Ir ranką? Nuo ko nukritai?
Tai skirtingi incidentai.
Aišku.
Aš Bendžamenas.
- Aš By. - Šaunu!
Kurio čia vardo trumpinys?
Jokio. Tiesiog mane taip vadino mama.
Šaunu. Tiesiog By.
- Buvo malonu susipažinti. - Man irgi.
Žinai, kur mane rasti!
Pabėgau… Nesakyk Dženet.
Sėkmės būti suaugusiai! - Tėtis
Labas.
Liaukis.
Niekados.
Dieve. Kiek čia laiptų!
Reikia eiti. Dabar.
Niekur neisiu. Ką tik įsipyliau…
Tai dėl jo.
O Dieve.
Darau tai paskutinį kartą. Daugiau niekada.
Kuo čia dėta aš?
Jei neslėpsi nuotraukų, jis jas ras.
Aš ir nekaltinau tavęs.
- Nenoriu to girdėti. - Atleisk…
Aš niekad jam neleisčiau…
Nes pirma – jis per didelis.
O antra – visa kita!
Jis didžiulis. Kaip ten užsiropštė?
Gražus namas.
- Įsivaizduok. Vieną dieną. - Viršuje.
Iš kur man žinoti, kaip jis užsiropštė?
- Tu eik ten. - O tu nesirodyk!
Kaip nemandagu.
Mėlynas!
Mėlynas?
Viskas.
Prisiekiu Dievu,
jei tučtuojau neišlįsi,
išnykimas taps mažiausia tavo…
Labas.
Tik pažvelkit.
Žinau, kaip viskas atrodo.
Bet ji mane myli!
Mums puikiai sekasi!
Tikrai? Juk ji visą valandą verkė.
Liaukis. Valandą? Perdedi.
Ar žinai, kaip sunku išverkti visą valandą?
Susirink daiktus. Mes išeinam.
Ne!
Nepasiimk manęs. Ji man tinkama.
Mes tobulai deram. Prisiekiu.
Ar kalbėjaisi su ja?
Ne. Kur ten per ašaras susikalbėsi.
Būtent. Tai nėra geras ženklas.
- Ar ji bent tave matė. - Nedaug trūko.
- Nedaug? - Taip!
Galiu užgarantuoti.
Tikriausiai.
Kas nutiko?
Na, ji guldė tą baisią lėlę.
Tada susitingo ir pažvelgė aukštyn.
Tikrai kažką pajuto.
Tada aš lėtai priėjau.
O kai priartėjau, aš…
- Pala. - Aš…
Ką čia sumanei?
Ne, ne. Nedaryk to. Nedrįsk.
Mėlynas. Nereikia.
Jei tai padarysi, nesikalbėsiu su tavim visą likusį gyvenimą.
Prašau. Pažvelk į mane. Nereikia.
Ne, ne, ne!
- Pažaiskim dar! - Puiku!
Labas.
O Dieve.
Aš to nedaryčiau.
- Kas čia buvo? - Keičiu plokštelę!
Jis labai pyksta, kai kažkas liečia jo daiktus.
Nieko neliesk!
Matai?
Kas tu?
Kaip tai „kas aš“! Aš juk Mėlynas!
Bet juk tu violetinis.
Na, jis buvo daltonikas, todėl…
Kas buvo daltonikas?
Mano vaikas. Nepameni?
- Ką? - Dėl Dievo meilės, Mėlynas!
Aišku, kad neprisimena. Ji mano, kad ketini ją suėsti.
Atsiprašau dėl jo.
Jis pats mieliausias nevėkšla, bet vis vien nevėkšla.
Ačiū!
Prašom.
Tai gal pakelsi mūsų viešnią nuo grindų?
Teisingai. Didįjį pirštelį.
Puiku. Šaunuolis, Mėlynas.
Pradėkim iš naujo. Kokią arbatą mėgsti?
Aš negeriu arbatos.
Kokia mergaitė negeria arbatos?
Tu nepadedi!
- Aš esu Žiedė. Mėlyną jau pažįsti. - Mane.
- O čia… - Ji žino, kas aš.
Mes…
Jau buvome susitikę.
Jau senokai nebuvai čia užsukusi.
Kai paskutinį kartą tave mačiau, buvai…
mažesnė.
Kas čia dedasi?
Savaime suprantamas klausimas, atsižvelgiant į…
Ei!
- „Ei“? - Taip, „ei“!
Negi pasakosime jai viską per rožinių akinių prizmę?
- Galėtume pabandyti. - Prašau liautis.
Liaukis ją baksnoti.
Atleisk. Tiesiog labai džiaugiuosi!
- Dėl ko? - Nes tu sugrįžai!
- Mėlynas! Nereikia. - Na, aš…
Kas ten?
Kurios „neleisk mano daiktų“ dalies tu nesupratai?
Vaje! Buvau susidėjęs pagal abėcėlę!
- Minėjai savo… - Ir pagal spalvas.
…vaiką?
Taip. Jo vardas Džeremis.
Puiku! Išgirsime dar daugiau apie Džeremį!
Tai tas namas, kur šiąnakt buvote,
buvo Džeremio?
Ne, ne jo. Potencialios kandidatės.
Mums gal ir būtų pavykę, jei nebūtų atėjęs pati žinai kas.
Gana. Nuo šiol viską darysi vienas.
Aišku? Man jau nusibodo.
Man šito nereikia.
Gerai.
Jam buvo sunki diena.
Bet tu…
Turbūt turi klausimų.
Ar jūsų yra daugiau?
Sakyk: „ne“!
Taip.
O, taip! Daug daugiau!
Beveik kiekvienas vaikas turi vieną. Bent jau turėdavo.
Turėdavo ką?
Draugą.
Nematomą draugą?
ND. Mes sakome: „ND“.
Pagauni? Nematomas. Draugas.
Galima iššifruoti ir kaip „Nagi, Drąsiau!“ Lyg sakant, kad viskas įmanoma!
Auč! Gal tiek neskubėkime?
Jos akys tuoj iššoks ant kaktos.
Tai…
kas čia šiąnakt vyko?
Pamėginau laimę su nauju vaiku.
Mes pradėjome įgyvendinti tokį planą.
„Mes“?
Jis.
Kokį planą?
Įkurti vaikų paieškos agentūrą ir padėti ND susirasti naujų vaikų.
Naujų vaikų?
O kas nutiko tavo vaikui?
Jis užaugo.
- Ir jam manęs nebereikia. - Nebereikia?
Kaip liūdna.
Greičiau jau baisu.
O ne.
- Jeigu jam manęs nereikia… - Mėlynas.
…jis manęs nebemato.
Mėlynas, pažvelk čia.
- O jei jis manęs nebemato… - Pažvelk į mane.
…tai man belieka išnykti!
Mėlynas.
Galvok apie kažką gero!
Kava ir kruasanai.
- Puiku. - Kava ir kruasanai.
- Gerai.
- Kava ir kruasanai. - Daug informacijos.
Taip! Tikrai nemažai.
Visiems. Todėl metas eiti miegoti.
Na, jei sekasi neblogai.
- Ačiū. - Prašom.
O aš manau, kad visko per daug ir jau labai vėlu.
Ir nė vienas iš mūsų nenori būti kitoje durų pusėje,
kai išlįs ta šiurpi ragana.
Tau jau metas.
Laukis, Kelai. Juk ji tik vaikas.
Aš ne vaikas.
Na, štai kaip.
Labanakt.
Dievuliau, kaip išgąsdinai.
- Labas rytas. - Labas rytas.
Jau išeini.
Iškepiau blynų.
Dieve. Prilipo prie keptuvės.
Turiu dribsnių ir greipfrutų.
Aš nealkana.
Na, pranešk, jei ko reikės.
- Pranešiu. - Gerai.
O Dieve.
Ar čia yra maisto?
Žinoma.
Ko norėtum? Normalaus maisto?
Ar nesveiko maisto?
Koridoriaus gale dešinėje yra skanėstų aparatas.
Smagu tave čia matyti.
Ką čia veiki? Lįsk iš ten!
Norėčiau, bet nejaučiu kojų.
O Dieve.
Gerai, duok ranką.
Duok ranką. Savo ranką. Nagi.
Greičiau.
- Nagi. - Baik.
- Nagi, stokis. - Palauk.
Gerai.
Kokia tu stipri!
Gal pakartokim?
Stokis.
Kelkis.
Ar čia viešbutis?
- Ką čia veiki? - O ką tu čia veiki?
Lankau tėtį!
Tiksliai! Juk tavo tėčiui plyšo širdis?
Turbūt baisu.
Ką? Ne, nebaisu.
Ką čia veiki? Negaliu būti pastebėta kalbanti su tavimi.
Kodėl ne?
Nes čia yra tikrų žmonių. Atrodysiu kaip beprotė.
Liaukis. Juk tu tik vaikas.
Labas!
Su kuo kalbiesi?
Gerai…
- Atidaryk! - Gerai.
Atidaryk! Turiu tavo…
daiktą.
- Kas tu esi? - Aš ND.
Šitą žinau. O tiksliau?
Nežinau.
Pagaliau!
O, čia tu.
Labas!
- Noriu, kad tai liautųsi. - Siaubas! Išvirsiu arbatos.
Manau, ji aiškiai pasakė, kad…
Nesvarbu.
Kas liautųsi?
Visa tai. Man šito nereikia.
Nežinau, ką ir atsakyti. Visa tai taip neveikia.
Kas neveikia? Kas man darosi?
- Tu išrinktoji. - Ne! Neskatink jos.
Ji ir taip jau pakankamai įsivėlusi.
Išrinkta kam?
- Visa tai tikras prakeiksmas. - Pagaliau supratai.
Netiesa! Galėtum padaryti tiek gero! Išgelbėti mus visus.
Ką „visus“?
Ir tik nesakyk ND.
Leisk jam pasakyti, kitaip tikrai sprogs.
Tebūnie.
NNN-DDD!
Ačiū.
Kaip galiu jiems padėti?
- Negali. - Aišku, kad gali.
Mes norime leisti laiką su savo vaikais.
Bet jie mus užmiršo.
Todėl mums reikia naujų.
Gali padėti jų rasti.
Visad sakau:
„Geriau gauti naują vaiką nei neturėti… jokio vaiko.“
Jis nėra to sakęs.
Bet esu apie tai galvojęs.
Man tereikia padėti tau surasti jiems naujus vaikus?
Ir viskas?
Gyvenimas vėl taps normalus?
Atsargiau su norais.
ATMINIMŲ TAKŲ PENSIONATO BENDRUOMENĖ
- Noriu su jais susipažinti. - Su kuo?
Su visais Nematomais Draugais.
Neįmanoma.
Kodėl?
- Kažkas gali pamatyti, kad vedu tave… - Kur?
Niekur.
Tau reikia pagalbos.
Nė neįsivaizduoji, koks teisingas šis sakinys.
Reikia, bet ne tokios, kokios manai.
Vakar suvokiau,
kad tu aiškiai nežinai, kaip įgyvendinti šį planą.
Tikrai?
Galiu tau padėti.
Kaip?
Juk aš vaikas.
Na…
Štai kaip.
- Kur važiuojam? - Ieškoti pagalbos.
Kas mums padės?
Kai kas labiau kvalifikuotas.
Nes man už tai per mažai moka.
Labai gražiai elgiesi.
Kaip tai?
Na, padedi jiems.
Šiaip jau, neturiu pasirinkimo.
Jie nepalieka manęs ramybėje.
Ar seniai juos matai?
Nepamenu, kada nemačiau.
Kur jie gyvena?
Manau, kad „gyventi“ yra reliatyvi sąvoka.
Bet įprastai ten, kur yra arba buvo vaikų.
Ar ta vieta…
stebuklinga?
- Kokia? - Ta, į kurią važiuojame.
Kadaise tikrai tokia buvo.
Mūsų stotelė.
Palauk, aš esu čia buvusi.
Tikrai?
Taip, mama mane čia kartą atsivedė.
Viskas po truputį sugrįžta, ar ne?
Palauk.
ND gyvena čia?
Tikiuosi.
Bet vartai juk užrakinti.
Duosiu tau minutėlę apie tai pamąstyti.
Pabūk čia. Apeisiu iš galo ir sužvejosiu mums raktą.
Paliksi mane vieną?
Tu niekad nebūni viena! Maniau, kad jau būsi susipratusi.
ATMINIMŲ TAKŲ PENSIONATAS
Tikrai to nori?
Taip.
Niekas nežino, kas šiandien laukia už tų durų.
Ar kai kurie iš jų baisūs?
Blogiau.
Puolę į neviltį.
Vike. Kaip laikaisi?
Nauji kvepalai? Kvepia taip…
Gerai. Neperžengsiu ribų.
Atėjau pamatyti Il Capitano. Taip, seno gero.
Gerai.
Būk budri.
Ar tavo dukra gyveno motinos namuose?
Kaip garsiai.
Ir tu naudojaisi jos sąskaita.
Jūsų vyras sako, kad dukra namuose negyveno.
Ei!
Eime! Greičiau.
Kodėl jis čia stovi?
Labas, Todai!
Gerai. Pradėkim nuo to paties.
Įkvepiam.
Ir iškvepiam.
Įkvepiam.
Iškvepiam.
Puikiai.
Kas nori pradėti?
Aš…
Praeitą savaitę jaučiausi neblogai.
Nesuprantu, kas nutiko šią savaitę!
- Nieko tokio. - Ir vėl palūžau!
Prasideda.
Ir vėl grieš tą pačią dainelę, ar ne Tere?
- Gana. - Tedai, juk žinai, kad ji smuikas!
Taip negražu. Nuo to niekam nebus geriau.
Bičiuliai.
Reikia atsisakyti minties, kad vaikai pasirinko mus užmiršti.
Jų gyvenime įvyko kažkas, kas privertė juos mus pamiršti.
Norėčiau išvysti jį dar bent kartelį.
Pasakyti, kad esu šalia!
Kad visada buvau šalia!
Ei! Tik ne ant apsiausto.
Tai labai toksiška.
Nieko tokio. Rasim, kas išvalys.
Klausyk, daktare. Aš moku tau didelius pinigus,
bet visą laiką kalba tik tas šlykštukas.
Turiu klausimą. O gal vaikai tiesiog bjaurūs?
O Dieve. Ar čia vaikas?
- Ką? - O Dieve!
Kaip atrodo oda?
Koks jausmas ją liesti?
Ar nuo jos atsispindi šviesa?
Ar vis dėl to ne?
- Labas. - Džudita, gali apsivilkti.
Penkių minučių pertraukėlė.
Tu man skolingas 20 dolerių nuo to putų vakarėlio.
Teisingai.
Juk žadėjome apie tai garsiai nesikalbėti.
Man reikia kai ką rasti. Bet tyliai, supranti?
- Labas. - Labas.
Labas.
- Ar čia… - Ne.
- Taip. - Vaje.
Turiu pamatyti Lujį. Kur jis?
Žinoma. Atrodo, mačiau jį einantį prie baseino.
Baseino. Einam.
Žinoma. Nesijaudink. Sėkmės!
Liaukitės, vyručiai. Juk buvome susitarę.
Čia ne užkandžiai, o menas.
Kaip jautiesi? Gerklėje dar nėra gailesčio gumulo?
- Labas, Kelai! - Dėl Dievo meilės, Kosmo!
- Kas ta mergaitė? - Kas tau darosi?
- Labas, bulvyte. - Ji draugė!
- Kokia draugė? - Ei!
- Tu stipresnis nei atrodai. - Ei!
- Aš sužinau viską. - Tikrai?
Nes man nerūpi.
Apsiaustas ir durklas!
Dabar aišku, kodėl gyvenu vienas?
Kitai!
Kokiam vaikui šovė į galvą sukurti nematomą ND?
- Ar jis gulėjo? - Kas žino?
Aukštyn, žemyn.
Lenkite kelius, damos!
- Ar aš raudona? - Taip.
Ačiū Dievui!
Eime.
Luji? Noriu tave su kai kuo supažindinti.
Labas, Elžbieta.
Malonu susipažinti.
Ačiū.
Tai ar jis tau viską aprodė?
Panašiai.
Ir ką manai?
Ne visai taip, kaip įsivaizdavau.
Aišku.
Ji nori padėti su paskirstymais.
Aišku.
Lujui jau 93-eji.
Jis įkūrė šią vietą. Gali visko tave išmokyti.
- Argi ne taip? - Kelvinai.
Žinai, jis ne visada toks buvo.
- Tikrai? - Aha.
Kelvinas buvo mūsų juokdarys. Ar minėjo?
Ne.
Taip, buvo.
Anksčiau, vienintelis jo darbas buvo linksminti tave.
Na, bet jau nebe.
Puiku.
Panašu, kad judu susitvarkysite. Jis tave apmokys.
Ir privers nuvaškuoti kokią mašiną.
Jei jis nežada tau visko aprodyti,
gal tu pati jam aprodyk?
Atsiprašau, ką?
Ši vieta gali būti būtent tokia, kokios panorėsi.
Tereikia šiek tiek vaizduotės.
Ne.
Ne. Nedaryk to.
Parodyk mums, kaip ji atrodo tavo galvoje.
Na, štai.
Ne.
Kas nutiko?
Nieko, Metai. Grąžinkime tave atgal.
Ką čia darai, čiaudaliau? Padėk man.
Kažkas vyksta!
Niekas nevyksta!
Taip!
- Eik vidun. - Ne! Noriu pamatyti!
Noriu viską matyti!
Lįsk!
Oho!
Nieko sau!
Dieve mano! Čia kaip pasakoje!
Dievuliau! Ar čia baseinas?
Oho. Kaip gražu.
Palaukit.
Atleiskit.
Kelai?
Ar viskas gerai?
Iš kur tu atsiradai?
Tik ne vaisius!
Artėja vaikštanti spalvų paletė.
Ramiai.
Kvaily tu! Kad tave skradžiai!
Kur buvai? Turėjai ateiti prieš penkias minutes!
- Tavo eilė! - Kaip suprasti?
Nagi, eik!
Varom!
Nagi!
Ačiū.
Na, štai.
Atsargiau!
Tik pažvelkit, kas sugrįžo.
- Atsigavo. - Jis sveikas?
Buvo smagu!
- Atrodai siaubingai. - Užpakalis sveikas?
Sakei G-4? Bingo!
Keisčiausias pokalbis dėl darbo, kuriame man yra tekę būti.
Puiku! Džiaugiuosi, kad tau smagu.
Ar jau esame partneriai?
Neužbėkime įvykiams už akių, ką?
Kitai!
Iki rytojaus.
Žinai, ko niekas nepasakoja apie ligonines?
Jose nėra ką skaityti.
Kaip sekasi su ta istorija?
Neturiu jai laiko.
Gavau darbą.
Gerai.
Spėju, man negalima klausinėti.
- Negalima. - Laisvai.
Matai?
Vilčių dar yra.
Labas!
Gal turi itin jautrią klausą?
Ne. Tiesiog laukiau tavęs.
Televizorius vis dar užlūžęs.
Jiems derėtų jį pataisyti,
Manau, kad mama čia prikišo nagus.
- Tavo mama? - Taip.
Ji sakė, kad ekranai pavers mano smegenis koše.
Gal ji jį sugadino?
Žinai, ką? Gavau darbą.
Oho. Gal ledainėje?
Greičiau jau skirstymo agentūroje.
Kad ir koks tas darbas bebūtų, tau puikiai seksis. Sėkmės!
Ačiū.
- Ei. - Ką?
Ar esi turėjęs nematomą draugą?
Ne.
O norėtum?
Aišku!
Jam aštuoneri arba devyneri, skirstykime pagal hobius.
- Vaje - Puiku.
Kas nors turi patirties fantastikos srityje?
Sėkmės, bičiuliai.
Fantastika yra tarsi Pandoros skrynia.
- Gal kažkurio vaikui patiko superherojai? - Jo.
- Arba menas. - Taip. Turime.
- Arba televizija. - Daugiau neprašysiu.
Užsimauk kelnes, tu visus gąsdini.
Kelnes.
- Kaip jaučiamės? - Aš tai gerai.
- O tu? - Gerai. Kiek tai įmanoma.
Tai tavo projektas. Pradėkim.
Gali juos įleisti.
Gerai, rankas reikia dėti čia. Gerai.
- Puiku. Sveiki. - Labas.
Sveiki! Dievulėliau!
Kaip aš džiaugiuosi!
Kuo tu vardu?
Aš esu Alė.
Sanis.
Andromedas Trečiasis…
Styvenas.
Popis. Nes kai nervinuosi, aš…
O Dieve.
Nėra ko nervintis. Tau puikiai sekasi.
Kokia ji miela.
Mano mažylės vardas buvo Tabita.
Ji vadino mane Une, nes… nes…
nes aš vienaragė!
Atleiskit. Labai nervinuosi!
Iš kur tu?
Iš Filadelfijos.
De Kalbo. Ilinojuje.
Spokeino.
Niu Džersio. Susilaikykit nuo komentarų.
Iš Reidijošeko.
Pagalvokim. Atsikraustėme 1983 m. Ne! Gal 1984 m. Buvo sunku.
ŠEIMA ATSIKRAUSTĖ.
Sunku.
Pokipsis? Liaukis, tėti.
Galėjom persikelti nors ir į mėnulį, ar ne?
Nejuokinga.
Pasiruošęs?
Kam?
Bet kam.
Kasdien surengdavome po šou.
Kartais net po keletą! Žiūrėkite…
Jie vis kurdavo ir konstruodavo mane. Suprantate?
Bet nebuvo įdėję man į akis lazerių!
Nemeluosiu, kad nebuvo sunku viską spėti,
bet būdavo taip gera girdėti minios ošimą.
Dieve!
Dėdės…
Jie buvo patys geriausi.
Čia turiu galybę draugų.
Tau tereikia pasakyti, kurį matai.
Žinoma.
Ar matai jį?
Ne.
Visai?
- Nieko tokio. - Kas jis per vienas?
Visai?
Sunkiausia dalis buvo ruošimasis miegui.
Mama to nesuprato. Juk…
Leiskite papasakoti jums kai ką apie tamsą.
Visi vaikai jos bijo. Visi!
Net jei to ir nepripažįsta. O kodėl?
Nes tos naktinės lempelės nepadeda! Todėl.
VARDAS: ALĖ TIKSLAS: APGINTI
Suprantu, kad turi darbą, mama. Puiku.
Bet leisk paklausti.
Kai užmigdysi šį vaiką,
kas tada saugos Pokipsį?
Ar matai jį?
Gerai. Pradedam!
- Ne. - Ką?
Paklausk dar kartą.
Dar kartą.
- Tikrai? - Ne.
- Viskas. Man jau gana! - Palauk!
Mama sakė, kad per daug saldainių negerai skrandukui, bet aš manau…
O Dieve.
Oho. Mano akys tai užuodžia.
Labai atsiprašau.
Tavo akiduobės to neužuodžia?
Galiu rasti bet ką ir bet kur!
Nereikia! Gerai jau.
O iš kur tu?
Nė už ką neatskleisiu.
Jis to nė už ką neatskleis.
KOSMO NEŽINOMA VIETA
Labai ačiū, pone.
- Gražus, bet kvailas. - Jis…
Jis man prie gerklės.
Atrodai miela, todėl būsiu su tavim atviras.
Iš pradžių maniau,
kad jis sukūrė mane kaip kažkokią metaforą?
Juk buvo tikimybė, kad jis – augantis genijus, ar ne?
Ot ir ne.
Gyvenome Arizonoje ir jis ištroško. Ir štai dabar mes čia!
LEDUKAS TROŠKULYS
Nežiūrėk jam į akį.
- Kurią? - Puikiai žinai.
Norėjau padėkoti už tai, kad to ėmėtės.
Tai mums visiems labai daug reiškia!
Ne.
Nemanau, kad jis žino, ko nori. Ko tu, po galais nori?
Kas kitas?
Kitai!
- Ne. - Sutinku.
- Tai buvo painu. - Kitas pats blogiausias.
Jo mylimiausias užkandis buvo kruasanai.
Tai buvo kone sukčiavimas,
nes jo tėvai apačioje turėjo kepyklėlę.
Pernelyg patogu!
Mes valgėme daugybę kruasanų.
Ir duonos. Ir angliavandenių.
Bet ne makaronų. O čia jau įdomu.
Viskas, ką jie gamino buvo tikras rojus mano uoslei.
- Palauk! - Ne!
Ei!
Juk jūs matėte! Visi matėte!
Štai jums sutrumpinta viso mano gyvenimo versija.
Ne.
O dar yra?
Ne.
Nesuveikė.
Atleisk.
Nieko tokio. Juk turiu tave!
Būvimas laimingu vargina!
Gerai, paguldykim tave.
Tai kaip sekėsi?
Nesuveikė.
Na,
gal tiesiog nebuvo lemta.
Taip atkakliai bandydami susirasti naujus vaikus,
jie pamiršo aplankyti senuosius.
Bet jų vaikai suaugo.
Jiems jų nebereikia.
Visiems vaikams reikia savo nematomų draugų.
Ypač tada, kai suauga.
Bet juos pamiršo.
Niekad neužmirštame to, ką mylime.
Visad galima grįžti atgal.
Kaip?
Prisiminimais.
Jie gyvena amžinai. Giliai tavo širdyje.
Tereikia rasti būdą, kaip juos susigrąžinti.
Man padeda bangų mūšos kvapas.
Arba promenada einančių žingsnių dunksėjimas.
Po to,
belieka tik užsimerkti
ir viskas sugrįžta.
Eime?
Maniau, jau nebepakviesi.
Palauk manęs!
Ei!
Neblogai, ką?
- Nuostabu. Tik pažvelk. - Dievuliau!
- Ar čia gėlė? - Kaip miela.
Mano! Noriu pamėginti!
Ačiū, pone.
Tik pažiūrėkit!
Skaniai atrodo.
Geriausia naktis gyvenime!
Tik pažvelkit į mane!
Pirmyn, brangūs draugai!
- Fantastika! - Galima?
Šviesos išjungiamos.
Pailsėk. Rytoj svarbi diena.
Kodėl? Kas bus rytoj?
Liaukis.
Niekados.
Paskutinis plaukimas prieš išskubant į oro uostą.
Įprastai, įsitempi ir stumiesi į priekį,
naudodama kojas.
Bet buvau su sulaužyta koja.
Nori dar?
Nežinau, kokią mėgsti,
- Todėl paėmiau miksą. - Labai skanu.
Puikiai išrinkai.
Gerai.
Puiku.
Močiute?
Galiu paklausti?
Žinoma. Klausk ko tik nori.
Kuo norėjai būti užaugusi,
kai buvai vaikas?
Nieko sau!
Vaje.
Geras klausimas.
Na, aš…
Visad svajojau tapti šokėja.
Tikrai?
Nebūk tokia nustebusi.
Tavo senelis manė, kad buvau labai patraukli.
- Jis matė tave šokančią? - Žinoma!
Kai ką čia turiu.
Taip. Dievulėliau.
Čia tavo močiutė.
Kokia tu graži.
Jis irgi taip manė.
Tądien labai drebinau kinkas.
O gal greičiau batelius.
- Tikrai? - O taip.
Tai buvo svarbiausia diena mano gyvenime,
nes jie atrinko mokines vos iš šešių mokyklų,
kurios turėjo šokti tame teatre kitapus upės.
Vis dar prisimenu,
kaip girgždėjo tos medinės grindys.
O orkestro muzika sklido it banga.
Dulkės atsispindėjo šviesoje.
Jaučiausi tarsi sapne.
Tai kas nutiko?
Mieloji, aš užaugau.
Tapau per aukšta.
Nevikria.
Ir per sena.
Kas gi norėtų žiūrėti į šokančią senutę?
Gal norėtum deserto?
Turiu ledų. Bent taip manau.
Tikiuosi, ant jų dar nėra ledo.
Kodėl ant ledų viršaus formuojasi ledo kristalai?
Jau pasiilgai mūsų?
Ar ji čia?
- Kas? - Žiedė.
Labas. Gaila, užplikiau arbatos tik dviem.
Tuoj užplikysiu dar.
Tu jos.
Ar čia mįslė? Dievinu jas.
Tu mano močiutės ND.
Na, žinoma.
Puikus stilius, žavus akcentas.
Stebiuosi, kad anksčiau nesupratai.
Tuomet eime!
Ji apačioje. Ir labai nustebs.
By, ji jau seniai stengiasi.
Būnu su ja ten kasdien.
Kartu skaitome, žiūrime televizorių.
Išgyvenau net jos pilateso fazę.
Bet ji manęs nematė.
Nieko nepadarysi, jei jie neprisimena.
Tuomet turime jai padėti.
Elžbieta.
By!
Ką darai?
Ką mes darome? Tai kvaila!
Ką čia sumanei?
By?
By
Kur tu buvai?
Čia tavo kambarys? Gražus. Senamadiškas.
Radau jį. Dirba mieste.
Juk sakiau, kad galiu rasti bet ką!
Sėkmės, bulvyte. Dabar viskas tavo rankose.
Apsiaustas ir durklas!
Tikiuosi, pavyks.
ĮSLAPTINTA
Čia rašo, kad ta vieta už kampo.
Reikia paskubėti.
Gerai, dar kartelį.
Mes iš tikrųjų jį pamatysime?
- Taip! - Gerai.
Pamatysime jį šiandien!
Ne, jeigu nepadėsi.
Gerai, bet iš kur žinosime, kad tai jis?
Viskas aplanke.
Taip, tai jis.
Vaje.
Aš tam nepasiruošęs. Mane tuoj supykins.
- Matai jį? - Jis eina. Nagi!
- Kur? - Einam. Greičiau.
Reikėjo apsivilkti kostiumą!
Kitas!
Vaje.
Jis atrodo…
nuostabiai!
Oho! Tik pažvelkit į jį!
Koks tvirtas!
Anksčiau jis buvo panašesnis į mane.
Ir kažką pasidarė plaukams.
Manau, tai prakaitas.
Mane užplūdo emocijos!
Tai mūsų proga.
Turi ten eiti.
Palauk, ką?
Negaliu eiti vienas.
Tada tu eik su juo.
Ne, to nebus.
Viešieji tualetai nėra mano asmeninis pragaras…
O Dieve.
…bet į dešimtuką patenka.
Ji jau ten. Eik ir tu.
„Dvidešimt procentų per ketvirtį…
Dvidešimt procentų per ketvirtį…
Klausiate, kaip tai įmanoma.
Kyla klausimų, kaip tai įmanoma.“
Nagi, susiimk.
Pirmyn!
Metas.
„Dvidešimt procentų per ketvirtį…
Kaip žinau, kad tai įmanoma?
Kaip žinau, kad įmanoma?“
Tau pavyks.
Viskas bus gerai.
Neverk.
Prašau, neverk.
Nagi, pažvelk į mane!
Neverk.
Nagi.
Nagi, nagi.
O Dieve.
Kaip sekėsi? O Dieve.
Nagi!
Aš viską sugadinau.
Šlykštu. Einam.
O Dieve, ar čia jau viskas?
- Kelai, ar aš jau nykstu? - Esu įsitikinęs, kad tai vyksta ne taip.
Dievuliau, tuoj vemsiu.
Na…
mes pabandėme.
Nesuveikė.
Nesuprantu. Jie stovėjo šalia vienas kito.
Man reikia išsivemti. Arba pavalgyti.
Gal jų nuotaika buvo netinkama.
Jei atvirai, muzika buvo siaubinga.
Man tikrai reikia užkąsti.
Aš išbadėjęs.
Būtent.
Kas?
Nepamesk jo iš akių.
Ar galiu kuo nors padėti?
Taip.
Atnešiau siuntinį.
VARDAS: MĖLYNAS SPALVA: VIOLETINĖ
ŽMOGUS: DŽEREMIS *TĖVAI TURĖJO KEPYKLĖLĘ
Oho.
Pone Grifitai.
Jie jus priims.
Tau viskas gerai.
Gerai.
Sveiki. Ačiū, kad sutikote mane priimti. Džiaugiuosi galėdamas čia būti.
Manau, jums patiks.
Oho.
Tai buvo taip…
Taip…
SVEIKINIMAI
Sveikinu.
Tau pavyko.
Mums pavyko.
Mes puiki komanda, ar ne?
Taip, tikrai.
- Gerai! - Darei apyrankes?
Žinoma. Mano ranka buvo jomis nusėta.
Labai ačiū.
Kur tu buvai?
Atleisk, buvau su draugais.
Ateik vidun.
Man viskas gerai, senele.
Tikrai.
Kalbu ne apie tave.
O apie tavo tėtį.
Neabejoju, kad jis sveikas.
Bet pasiimk svarbiausius daiktus. Pasikalbėsime mašinoje.
Raktai. Kur mano raktai?
Aš negaliu.
Tiesiog negaliu.
Viskas gerai.
Tau viskas gerai.
Man reikia tavo pagalbos.
Aš su tavim.
Negaliu ir vėl to padaryti.
Padaryti ko?
Atsisveikinti.
Tai ir neatsisveikink.
Nežinau, ką jam pasakyti.
Ką man jam pasakyti?
Papasakok jam istoriją.
Ačiū.
- Paprašysiu jūsų palaukti čia. - Aišku. Ačiū.
By.
Tavo tėčiui buvo sunki diena.
Jam reikia poilsio.
Labas.
Žinai…
Aš pradėjau kurti tą istoriją.
Ir esu pasiruošusi tau ją papasakoti.
Tai istorija apie…
mažą mergytę.
Mergytę, kuri buvo labai liūdna
ir išsigandusi,
todėl darė viską, ką galėjo, kad pabėgtų nuo realybės…
ir jai nebereikėtų nieko jausti.
Tačiau jai nepavyko.
Jai nepavyko, nes ji turėjo žmogų…
magišką žmogų…
kuris, nepaisant to, kaip smarkiai ji bandė jį atstumti…
ir kaip greitai skubėjo užaugti…
jai to neleido.
Ir vis stipriau
spaudė ją glėbyje.
Keisčiausia tai…
kad tik ten mergytė jaučiasi saugi.
Tik ten ji ir nori būti.
Todėl tu negali išeiti.
Aš tik vaikas.
Prašau, tėveli.
Prašau.
Puiki istorija.
O kas nutiko toliau?
Myliu tave.
Jis pabudo!
Labas.
Atidaryk duris.
Sveiki?
Kas ten?
Atidaryk.
Bandai ten užeiti?
Taip. Čia gyvena mano draugas.
Tavo draugas?
Jis man padėjo, todėl aš noriu atsidėkoti.
Atleisk.
Bet čia nieko nėra.
Gerai.
Manau, tai viskas.
Juk visada galėsime grįžti.
VARDAS: ŽIEDĖ VAIKAS: MARGARET
MĖGSTA: POPIETĖS ARBATĖLĘ TIKSLAS: ŠOKTI
VARDAS: LUJIS VAIKAS: ČARLIS
Viską pasiėmei?
Gerai, aš tuoj grįšiu.
MAMA - TĖTIS - AŠ
KELVINAS
Kaip tik ėjau atsisveikinti.
Tai buvai tu.
Visą šį laiką.
Atleisk, kad neprisiminiau tavęs anksčiau.
Turbūt manai, kad…
man tavęs nebereikia.
Kad aš jau užaugau.
Todėl…
Turėjau čia ateiti ir pasakyti,
kad man visada tavęs reikės.
Ypač tada, kai užaugsiu.
Man tereikia užsimerkti.
Ir viskas sugrįš.
- Šlykštu. - Šlykštu.
Kai buvau mažytė
vis pasakojau vieną istoriją.
Augdama vis prisimenu ją,
bet pamirštu kai kurias detales.
Kai taip nutinka, aš vis primenu sau
giliai įkvėpti…
ir pasakyti sau:
„Nagi, Drąsiau!“
Jiems viskas bus gerai.
Jai viskas bus gerai.
Tai…
Gal eikim vidun?
O Dieve.
Deni, aš grįžau!
Gerai atrodai. Puiki barzda. Kiek tau dabar metų?
Apsiaustas ir durklas!
Koks skirtumas.
Nagi, einam.
Tau pavyks.
Nagi.
Labas.
Galiu tau kai ką prisipažinti?
Nesu tikras, ar žinau, kas tas picos suktinukas.
Būčiau prisipažinęs anksčiau, bet…
- Sunki? - Truputį.
Tikrai? Tuomet aš atnešiu likusias.
- Gerai? - Gerai.
Labas, Kitai.
Vienas, du, trys, keturi!
Išvertė: Ligita Ragaišienė
BRANGAUS DRAUGO LOUIS GOSSETT JR. ATMINIMUI