Karsts, karsts, karsts.
Atceros, mamma vienmēr lūdza,
lai pastāstu viņai stāstu.
Un es nekad nesapratu, kāpēc.
Varbūt tādēļ, lai liktu viņai smaidīt.
Lai aizvestu prom no tā visa.
Tur jau viņa nāk!
Salutējam.
Tikai vēlāk es sapratu, ka stāsti, ko viņa man lūdza stāstīt,
nemaz nav saistīti ar viņu.
Kad sapratu, ka svarīgākie stāsti, ko stāstām,
ir tie, ko stāstām sev.
Esat gatavi?
-Bū! -Ak Dievs! Cik baisi!
Ei, Lāci, es te sarunājos.
Abrakadabra!
Bea, tas ir lieliski!
-Atā, omīt! -Atā. Es mīlu tevi.
IEDOMU DRAUGI
Nezinu, vai redzēji viņu. Nāc iekšā.
Viņš reizēm palīdz noparkot man mašīnu.
Paveicās, ka atradām vietu, jo bieži vien vēlu pēcpusdienās
to vairs nav daudz.
Tad man jābrauc apkārt kvartālam,
un man paveicas, ja izdodas tādu atrast.
Ak kungs.
Šīs kāpnes!
Tas ir…
Labi.
Nu… klāt esam.
Nāc iekšā. Jā, nāc iekšā.
Te laikam nekas daudz nav mainījies.
Tikai…
te iepriekš bija tas dīvāns?
Nešķiet, ka bija.
Klāt esam.
Nezinu, kāpēc tev to jautāju,
jo tu biji tikai tik gara.
Labi. Es mazliet iepirkos, jo…
Vai tu esi izsalkusi? Ja esi…
Labi. Tu man pasaki, ja nu…
Ja esi izsalkusi, jo virtuve ir šeit.
Labi. Tā…
Un te…
ir tīri palagi.
Un, protams, tīrie dvieļi ir uz krēsla.
Šeit varbūt atceries kaut ko īpašu.
Es paturēju visus zīmējumus, ko tovasar radīji.
Tik tikko spēju turēt līdzi tam, kas notika…
tavā galviņā.
Omīt?
Man ir 12.
Es to vairs nedaru.
Protams.
Es tikai… nolikšu šo visu
šeit.
Labi.
Darīts. Darīts.
Labi, dosimies, jo tētis tevi noteikti gaidīs.
Un droši vien gribēsi paēst kopā ar viņu.
Vari apēst kaut ko te, ja vēlies. Vai man ko sagādāt?
Kur ir manas atslēgas?
Atstāju tās kaut kur šeit.
Atslēgas, atslēgas, atslēgas.
Pēc brītiņa būšu.
SMAIDI
-Kā tu jūties? -Labi.
Pateikšu ārstam, ka esi te, tad varēsiet visu pārrunāt.
Jā, esmu klāt. Tad turpināsim.
Kā tu te vispār nonāci?
Piedod par viņu.
Es noteikti nevaru tagad dejot, tas ir skaidrs.
Bet, ja mēs dejosim, mēs to darīsim kārtīgi, labi?
Gribi?
Labi, viņa to grib. Aiziet. Mēs to darīsim.
Divi, trīs, četri, pieci, seši.
Jā, un tev sanāca.
Aiziet. Jā. Jā. Tieši tā.
Ko? Lielais noslēgums. Aiziet, meitēn!
Mēs to nemēģinājām.
-Paldies, tiesneši. Esiet laipni. -Jā!
Aplausi liek man justies jaunam.
Bea, tās ir Dženeta. Dženeta, tā ir mana meita Bea.
Priecājos iepazīties, Bea.
Tavs tētis par tevi daudz stāstījis.
Es arī priecājos iepazīties.
-Ko viņi tev dod? -Domā šo?
Tā ir maģija.
Labi, ļaušu jums abiem parunāties. Vai tev ko atnest, Bea?
-Gribi kaut ko? -Būs labi, paldies.
Man tikai burgeru. Ar sieru, bekonu. Holesterīnu.
-Tēt. -Jā?
Labi. Viņai taisnība. Brokoļus.
Tikai brokoļus.
Lieliski. Un ūdeni varbūt. Atvaino, ar viņu parasti ir jautrāk.
Kāds bija ceļš?
Piedod, ka nevarēju aizbraukt tev pakaļ.
Tikai tad Herietai bija laiks mēģinājumam, un viņa ir dīva.
Tēt.
Tev tas tiešām nav jādara.
Kas tad?
Jāizturas kā pret bērnu.
Reizēm dzīvei nav jābūt jautrai, saproti?
Jā, tā ir taisnība.
Patiešām.
Taču mēs nebeigsim mēģināt.
Zini?
Tev taisnība.
Reizēm dzīve nav jautra.
Kā atgriešanās šeit.
Atgādina mammu, vai ne?
Un varbūt… liek tev raizēties, ka tas notiks atkal.
Bet labās ziņas ir tās…
Es neesmu mamma.
Es neesmu slims.
Esmu tikai… salauzts.
Un mani var salabot.
Paskaties uz mani.
Tā ir ļoti vienkārša operācija.
Un man viss būs labi.
Es apsolu.
Labi.
Bet arī tev man kas jāapsola.
To, ka tu te negaidīsi.
Tu dosies ārā…
un izklaidēsies.
Tev ir jāatzīst…
kādu dienu tas būs varens stāsts.
Kas?
Dzīve Ņujorkā?
Bērnība.
Mēs varbūt vēlāk izbrauksim.
Man tas patiktu.
Mēs sen neesam nekur braukuši.
Tu esi ļoti jauka un gādīga, Veta.
Neaizmirsti mani pagaidīt, Elvud. Es tūlīt nākšu.
Labi, iekārtojies, Hārvij.
Tā. Labi?
Veta grib ar mums aprunāties.
…ar skeitbordu 11 mēnešu laikā šķērsoja Kanādu,
savācot vairāk nekā 14 miljonu dolāru cīņai pret sirds slimībām.
Viņš nobrauca vairāk nekā 8000 kilometru…
Hallo?
Ko? Kas? Vai tu…
Ak kungs.
Ak kungs. Ak kungs. Ak kungs.
Nav labi. Nav labi. Nav labi.
Un viņa seko. Viņa seko.
Ei!
Ak kungs, nē. Nē, nē, nē.
Stāvi, stāvi!
-Pagaidi! -Ak kungs.
Tik daudz pakāpienu. Tik… daudz… pakāpienu.
Liekas, viņa man sekoja.
Kā to saprast, viņa tev sekoja? Kad?
-Tikko. -Kā to saprast - tikko?
Tagad. Tikko. Liekas, viņa…
-Viņa mani redzēja. -Kā to saprast?
Tieši acīs. Bum!
Un tad skrēju, skrēju, skrēju. Un tad kāpnes, kāpnes, kāpnes.
Bet tad viņa ir tur, un viņa nāk.
Un viņa ir lielāka, un viņa ir ātrāka.
Un liekas, viņa…
Hallo?
Lūdzu, ej prom.
Es…
Es tikai gribēju sasveicināties ar mazo meitenīti.
Te nav mazas meitenītes. Lūdzu, ej prom. Lūdzu!
Labi.
Es tikko ievācos lejasstāvā…
Un man nav neviena, ar ko parunāties.
Kas…
-Kas tur? -Piedodiet, es tikai…
Tā esi tu.
Labāk ej lejā. Ir par vēlu, lai būtu te augšā.
Jā, kundze.
Hārvij!
Hārvij?
Čau!
Čau.
Tie ir man?
Nē. Tie ir manam tētim.
Tikai jokoju.
Gribi uzspēlēt šahu?
Televizors nedarbojas.
Man ļoti žēl?
Tas nekas. Tā nav tava vaina.
Tāpēc mamma atnesa man šahu.
Dambrete.
Kas notika?
Es nokritu.
Es bieži krītu.
Šoreiz es salauzu kāju, un mans…
koksī?
Kozī? Nē, mans kovziks?
Kosmokikss?
Saproti, es salauzu savu dibenu.
Un arī roku? No kurienes tu nokriti?
Tie ir dažādi negadījumi.
Skaidrs.
Es esmu Bendžamins.
-Esmu Bea. -Forši!
Ko nozīmē "B"?
Neko. Mamma mani vienkārši tā sauca.
Man patīk. Vienkārši Bea.
-Bija prieks iepazīties. -Man arī.
Zini, kur mani atrast!
Es centos aizbēgt… Nesaki Dženetai.
Lai veicas būt pieaugušai! -Tēt!
Sveika.
Tev tas jābeidz.
Nekad.
Ak kungs. Tik daudz pakāpienu!
Mums jāiet. Mums tūlīt pat jāiet.
Es nekur neiešu. Es tikko ielēju…
Tas ir viņš.
Ak kungs.
Es daru to pēdējo reizi. Vairs nekad.
Kā tā var būt mana vaina?
Ja atstāsi foto, viņš atradīs.
Es teicu, ka tā nav tava vaina.
-Es pat neklausīšos. -Piedod.
Es nekad viņam neļautu…
Nē, jo, pirmkārt, viņš ir par lielu. Viņš vienkārši ir par lielu.
Un, otrkārt, viss pārējais!
Viņš ir milzīgs. Kā viņš tur nokļuva?
Skaista māja.
-Padomā tik. Kādu dienu. -Otrais stāvs.
Nezinu, kā viņš tur nokļuva.
-Labi, ej tur. Labi. -Vienkārši ej!
Tik rupji.
Blū!
Nu viss.
Zvēru pie Dieva,
ja tūlīt pat man neatbildēsi,
pazušana būs mazākā no…
Čau.
Skat, skat.
Labi. Labi. Es zinu, kā tas izskatās.
Bet, patiesību sakot, viņa mani mīl!
Mums klājas lieliski!
Tiešām? Dzirdēju, kā viņa stundu raud.
Beidz. Stunda liekas diezgan liels izpušķojums.
Zini, cik grūti ir raudāt veselu stundu?
Paņem savas mantas. Mēs dodamies.
Nē, nē, nē!
Tu nevari mani aizvest. Šī ir īstā.
Viņa ir ideāli piemērota. Es apsolu.
Tu runāji ar viņu?
Nē. Bija grūti tās raudāšanas dēļ.
Tieši tā. Tā nav laba lieta.
-Viņa vispār tevi redzēja? -Gandrīz.
-Gandrīz? -Noteikti!
Gandrīz varu to garantēt.
Laikam.
Kas notika?
Viņa lika gulēt to baiso lelli.
Viņa apstājās. Paskatījās uz augšu.
Viņa noteikti kaut ko juta.
Tāpēc es lēnām piegāju klāt.
Un, kad es pietuvojos, es…
-Pagaidi. -Es…
Ko tu dari?
Nē, nē, nē. Nē, Blū, nedari tā. Ei. Nedari tā, labi?
Blū. Ei, ei.
Zvēru pie Dieva, es nekad mūžā vairs ar tevi nerunāšu, ja tā darīsi.
Nedari tā. Nē, nē. Lūdzu.
Nē. Nē. Nē. Nē!
-Spēlēsim vēlreiz! -Lieliski. Jā!
Čau.
Ak kungs.
Es tā nedarītu.
-Kas tas bija? -Mainu ierakstu.
Viņš kļūst tik īgns, kad kāds aiztiek viņa mantas.
Nekam nepieskaries!
Re?
Kas tu esi?
Kā to saprast? Es… Es esmu Blū!
Bet tu esi violets.
Jā, viņš neatšķīra krāsas.
Kas?
Mans bērns! Atceries?
-Kas? -Dieva dēļ, Blū!
Protams, ka viņa neatceras. Viņa domā, ka tu viņu apēdīsi.
Atvainojos viņa vietā.
Viņš ir burvīgākais haoss, taču tomēr haoss.
Paldies!
Nav par ko.
Neiebilsti piecelt mūsu viesi no grīdas, lūdzu?
Tieši tā. Lielais pirksts.
Jauki. Malacis, Blū.
Sāksim no jauna, labi? Kādu tēju tu dzer?
Es nedzeru tēju.
Kura meitene gan nedzer tēju?
Tas nepalīdz!
-Esmu Ziedīte. Noteikti esi satikusi Blū. -Atkal es.
-Un tas ir… -Viņa zina, kas esmu.
Mēs…
Mēs esam tikušies.
Pagājis kāds laiciņš, kopš pēdējo reizi biji te.
Jā, kad pēdējo reizi tikāmies, tu biji…
mazāka.
Kas notiek?
Jā, tas ir ļoti saprotams jautājums, ņemot vērā… un…
Ei!
-"Ei"? -Jā, ei.
Mēs tagad to visu paskaidrosim izpušķotiem apzīmējumiem?
-Mums ir jāmēģina. -Atvaino.
Vai beigsi viņu bakstīt?
Piedod. Piedod. Tas ir tik aizraujoši.
-Kas? -Tas, ka tu esi atpakaļ!
-Blū! Pietiek. -Tas ir…
Kas tas?
Kuru daļu no "neaiztiec manas mantas" tu nesaprati?
Nu taču! Te viss bija alfabētiskā secībā.
-Tu teici… -Un sadalīts pēc krāsām.
Bērns?
Jā. Viņu sauc Džeremijs.
Ak kungs! Atkal runāsim par Džeremiju!
Tā māja, kurā šovakar bijām,
piederēja Džeremijam?
Nē. Tas bija citādi. Tā bija potenciāla atbilstība.
Un tā varēja būt veiksmīga, ja vien kāds neiztraucētu.
Zini ko? Izdari to pats.
Skaidrs? Man to nevajag.
Man nevajag neko no tā.
Labi.
Šī viņam bija grūta diena.
Bet tu…
Tev noteikti ir jautājumi.
Ir vēl tādi kā jūs?
Saki "nē"!
Jā.
Jā! Daudzi!
Gandrīz katram bērnam tāds ir. Vai bija.
Kas tad?
Draugs.
Iedomu draugs?
ID. Mēs sakām "ID".
Saproti? Iedomu. Draugs.
Bet arī "IeDomājies"? Tā, ka viss ir iespējams!
Au! Labi, nesteigsimies laikam pa priekšu.
Izskatās, ka viņai acis izlēks no pieres.
Tātad…
kas šovakar notika?
Tas bija mēģinājums iepazīties ar jauno bērnu.
Mēs sākām jaunu operāciju.
"Mēs"?
Viņš.
Kādu operāciju?
Tādu kā iepazīšanās aģentūru. Lai palīdzētu ID atrast jaunus bērnus.
Jaunus bērnus?
Kas notika ar tavu bērnu?
Viņš pieauga.
-Viņam mani vairs nevajag. -Nē?
Tas ir tik skumji.
Drīzāk - baisi.
Ak nē.
-Ja viņam mani nevajag… -Blū.
Viņš mani neredz.
Blū, šeit.
-Ja viņš mani neredz… -Paskaties uz mani.
Tad atliek tikai… pazust!
Blū.
Laimīgā vieta! Laimīgā vieta!
Kafija un kruasāni. Kafija un kruasāni.
-Labi, labi. -Kafija un kruasāni.
-Labi.
-Kafija un kruasāni. -Tas bija smags laiks.
Jā! Jā, tas ir… smags laiks.
Visiem. Domāju, ka šodienai jāmet miers.
Viņai sanāk diezgan labi.
-Paldies. -Nav par ko.
Es domāju, ka tas ir par daudz. Turklāt ir vēls.
Un neviens no mums negribēs būt durvju nepareizajā pusē,
kad iznāks tā baisā ragana.
Tev vajadzētu iet.
Beidz, Kel, viņa ir tikai bērns.
Es neesmu bērns.
Tad viss skaidrs.
Arlabunakti.
Ak kungs, tu mani nobiedēji.
-Labrīt. -Labrīt.
Tu jau dodies.
Es izcepu pankūkas.
Ak kungs. Tās pielipušas pie pannas.
Man ir brokastu pārslas vai greipfrūts.
Es neesmu izsalkusi.
Pasaki, ja tev ko vajag.
-Sarunāts. -Labi.
Ak kungs.
Vai te ir ēdiens?
Protams.
Ko tev kārojas? Kārtīgu ēdienu?
Vai ātrās uzkodas? Jā.
Gaiteņa galā pa labi ir uzkodu automāts.
Priecājos tevi te redzēt.
Ko tu dari? Pazūdi no šejienes!
Es labprāt, bet es nejūtu savas kājas.
Ak Dievs.
Labi, dod roku.
Dod roku. Savu roku. Dod man savu roku.
Aiziet. Labi, aiziet.
-Aiziet. -Nē, nevajag.
-Celies. -Labi, paga, paga.
Labi.
Tu esi spēcīga!
Varam to atkārtot?
Labi, celies.
Celies, celies.
Šī ir viesnīca?
-Ko tu te dari? -Ko tu te dari?
Apciemoju savu tēti.
Jā! Tavam tētim ir salauzta sirds?
Tas noteikti ir biedējoši.
Ko? Nē, tā nav.
Ko tu te dari? Mani nedrīkst redzēt, runājam ar tevi.
Kāpēc ne?
Tāpēc, ka te ir īsti cilvēki. Es izskatīšos traka
Beidz. Tu esi tikai bērns.
Čau!
Ar ko tu runā?
Labi…
-Ver vaļā! -Labi.
Ver vaļā! Man ir tava…
lieta.
-Kas tu esi? -ID.
To es zinu. Bet kas tieši?
Es nezinu.
Beidzot!
Tā esi tu.
Sveika!
-Gribu, lai tas beidzas. -Briesmīgi! Uzvārīšu tēju.
Liekas, viņa jau teica, ka ne…
Vienalga.
Lai kas beidzas?
Tas viss. Man šo nevajag.
Es nezinu, ko tev teikt, bet tā tas nedarbojas.
Kas tad nedarbojas? Kas ar mani notiek?
-Tu esi izredzētā. -Nē! Nē. Neradīsim viņai kompleksu.
Viņai jau pietiek uzmanības.
Kam es esmu izredzēta?
-Šis viss ir lāsts. -Tagad tu saproti.
Nē, nē, nē! Tu varētu paveikt tik daudz laba. Tu varētu glābt mūs visus!
Kādus visus?
Nesaki ID.
Tev vajadzētu ļaut viņam pateikt, citādi viņa galva var uzsprāgt.
Labi.
I-I-I-I-D!
Paldies.
Kā es varu viņiem palīdzēt?
-Tu nevari. -Protams, ka viņa var.
Mēs tik ļoti gribam būt ar saviem bērniem.
Bet mūsu bērni… ir par mums aizmirsuši.
Tāpēc mums vajag jaunus.
Tu vari palīdzēt mums viņus atrast.
Kā es vienmēr saku:
"Labāk, lai ir jauns bērns, nekā nav neviens."
Viņš nekad nav tā teicis.
Nu… es tā padomāju.
Es palīdzēšu atrast viņiem jaunus bērnus,
un tas ir viss?
Viss atkal būs normāli?
Uzmanīgi ar savām vēlmēm.
ATMIŅAS SENIORU KOPIENA
-Tad es gribu viņus satikt. -Ko?
Visus ID, kam centies atrast bērnus.
Tas nav iespējams.
Kāpēc?
-Mani nedrīkst redzēt, vedot tevi uz… -Kurieni?
Nekur.
Tev vajag palīdzību.
Tu pat neaptver, cik patiess ir tas apgalvojums.
Bet ne tā, kā iedomājies.
Pēc vakardienas
redzams, ka tu nezini, kā tikt galā ar šo uzdevumu.
Tiešām?
Es varu tev palīdzēt.
Kā?
Es esmu bērns.
Nu…
Tā tas ir.
-Kurp mēs dodamies? -Pēc palīdzības.
Pie kā?
Pie kāda, kas ir vairāk kvalificēts.
Jo šis neietilpst manos pienākumos.
Tas ir jauki no tavas puses.
Kas tad?
Tas, ka tu viņiem tā palīdzi.
Man īsti nav izvēles.
Viņi nekad neiet prom.
Cik sen jau viņus redzi?
Cik vien atceros.
Kur viņi dzīvo?
"Dzīvo" ir tāds plašs jēdziens,
bet parasti tur, kur ir vai bija bērni.
Vai tur valda…
maģija?
-Ko? -Tur, kur mēs dodamies.
Agrāk tā bija.
Mūsu pietura.
Paga, es te esmu bijusi.
Tiešām?
Jā, mamma mani te reiz atveda.
Tu sāc atcerēties, ko?
Pagaidi.
ID dzīvo te?
Es tā ceru.
Bet te ir slēgts.
Došu tev brīdi par to padomāt.
Paliec te. Es apiešu apkārt, paņemšu atslēgu.
Tu atstāj mani vienu?
Tu nekad neesi viena! Likās, ka nu jau tas ir skaidrs.
ATMIŅAS SENIORU KOPIENA
Tiešām gribi to darīt?
Jā.
Mēs nezinām, kas šodien ir aiz tām durvīm.
Vai viņi ir baisi?
Vēl trakāk.
Izmisuši.
Vikij. Kā klājas?
Vai tev ir jaunas smaržas? Smaržo pēc…
Labi. Robežas, protams.
Ieradāmies pie Il Capitano. Jā, pie vecā lāča.
Labi.
Izskaties dzīva.
Jūsu meita dzīvoja mātes mājā?
Tas ir skaļi.
Un tu izmantoji viņas kontus.
Vīrs teica, ka jūsu meita nedzīvoja mājā.
Ei!
Ejam! Aiziet.
Kāpēc tas ir šeit?
Čau, Tod!
Labi. Sāksim, kā vienmēr.
Dziļas ieelpas.
Un izelpojam.
Ieelpojam.
Izelpojam.
Skaisti.
Kurš vēlas sākt?
Es…
Pagājušo nedēļu jutos labi,
un tad šonedēļ, es nezinu, kas notika!
-Viss kārtībā. -Liekas, viss sabrūk!
Sākas.
Lai skan vijoles. Vai ne, Terij?
-Beidz. -Ted, tu zini, ka viņa ir alts!
Tas nav jauki. Tas nevienam neliek justies labi.
Ļaudis, ļaudis.
Mums ir jātiek pāri tam, ka bērni izvēlējās mūs aizmirst.
Viņi visi pārdzīvo ko tādu, kas liek viņiem aizmirst.
Kaut es varētu satikt viņu vēl kaut reizi!
Kaut es varētu pateikt, ka esmu šeit!
Es vienmēr esmu bijis šeit!
Ei, ei! Uzmanīgi ar apmetni.
Tas ir toksiski.
Tas nekas. Palūgsim kādam uzkopt.
Paklau, dok. Es maksāju lielu naudu,
un šī slaima bumba aizņem visu laiku.
Dok, man ir jautājums. Vai ir iespējams, ka bērni ir vienkārši briesmīgi?
Ak Dievs. Tas ir bērns?
-Kas? -Ak kungs!
Kā izskatās āda?
Kādas sajūtas tā rada?
Vai āda atstaro gaismu?
Vai tās nav? Jā.
-Ei. -Džūdita, piesedzies.
Paņemsim pauzīti.
Sveiks, Kel. Esi man parādā 20 zaļos par to putu ballīti.
Jā.
Mēs apsolījām, ka par to nerunāsim… ar vārdiem.
Man kāds jāatrod, bet tas jāizdara klusi, labi?
-Čau. -Čau.
Čau.
-Vai tas ir… -Nē.
-Jā. -Ak vai.
Man jāsatiek Lūiss. Kur ir Lūiss?
Protams. Liekas, redzēju viņu dodamies uz baseinu.
Baseins, labi. Ej, ej.
Jā, jā. Nekādu problēmu. Lai veicas!
Nu taču. Mēs par to jau runājām.
Te galvenais nav uzkodas, bet gan māksla.
Kāda ir sajūta? Sāc sajust nožēlu savā rīklē?
-Sveiks, Kel! -Ak kungs, Kos!
-Kas tā par meiteni? -Kas tev vainas?
-Čau, gardumiņ. -Viņa ir draudzene.
-Kāda draudzene? -Ei!
-Tu esi spēcīgāks nekā izskaties. -Ei!
-Tu zini, ka es uzzināšu. -Jā?
Vienalga, vecīt.
Apmetnis un duncis!
Sāc saprast, kāpēc dzīvoju viens.
Kīt!
Kāds bērns rada neredzamu ID?
-Viņš gulēja? -Kas to lai zina?
Lejā un augšā, lejā un augšā, lejā un augšā,
un lejā, augšā, lejā un augšā.
Salieciet ceļus, dāmas!
-Vai esmu sarkana? -Jā.
Paldies Dievam!
Nāc.
Lūis? Vēlos tevi ar kādu iepazīstināt.
Sveika, Elizabete.
Priecājos iepazīties.
Paldies.
Viņš tev jau visu izrādīja?
Savā ziņā.
Un ko tu domā?
Nav tas, ko gaidīju.
Aha.
Viņa grib palīdzēt ar projektu.
Aha.
Lūisam ir 93.
Viņš šo visu aizsāka. Viņš var iemācīt visu, kas tev jāzina.
-Vai ne, Lūis? -Kelvin.
Viņš vienmēr nebija tāds.
-Ak tā? -Nē.
Vecais Kelvins bija klauns. Viņš tev to stāstīja?
Nē.
Tieši tā.
Pirms šī visa viņa vienīgais darbs bija radīt smaidu.
Vairs ne.
Labi.
Jūs visu kontrolējat. Viņš tev visu parādīs.
Varbūt liks novaskot mašīnu vai ko tādu.
Ja viņš tev visu neizrādīs,
kāpēc tu neizrādi visu viņam?
Kā, lūdzu?
Šī vieta var būt viss, ko vien vēlies.
Tev vajag tikai drusciņu iztēles.
Nē. Nē.
Nē, nē, nē. Nedari to.
Parādi, kā te izskatījās tavā prātā.
Tieši tā.
Nē.
Kas notika?
Nekas, Met. Vedīsim tevi atpakaļ. Aiziet.
Ko tu dari, Šķaudītāj? Palīdzi man.
Kaut kas notiek!
Nekas nenotiek!
Jā!
-Ej iekšā. -Nē, nē, nē. Es gribu redzēt!
Nē, es gribu redzēt! Gribu redzēt!
Ej iekšā!
Oho!
Oho. Oho!
Ak kungs! Te izskatās kā sapnī!
Ak kungs! Vai tas ir baseins?
Cik jauki!
Oho.
Atvaino.
Kel?
Viss kārtībā?
Ei, no kurienes tu uzradies?
Nē, nē, tikai ne augļus!
Tuvojas staigājoša palete.
Mierīgi… Mierīgi.
Ak kungs, muļķi! Sasodīts!
Kur tu biji? Tev te bija jābūt jau pirms piecām minūtēm!
-Tava kārta! -Ko? Kā to saprast?
Aiziet, ej!
Aiziet!
Paldies.
Un aiziet.
Uzmanīgi!
Skat, kas atgriezies.
-Tu esi atpakaļ. -Viss kārtībā?
Tas bija jautri!
-Tu izskaties briesmīgi. -Dibenam viss labi?
Teici G-4? Man ir bingo!
Tā bija jocīgākā darba intervija, kādā esmu piedalījies.
Labi! Priecājos, ka tev ir jautri.
Tagad mēs esam pārinieki?
Nesteigsimies laikam pa priekšu, labi?
Kīt!
Tiksimies rīt.
Zini, ko neviens nestāsta par slimnīcām?
Te nav nekā laba, ko lasīt.
Kā ar piedzīvojumiem?
Man nav tam laika.
Man ir darbs.
Labi.
Pieņemu, ka nedrīkstu uzdot jautājumus.
-Nē. -Sarunāts.
Redzi?
Mums vēl ir iespēja.
Čau!
Tev ir superdzirde vai kas tāds?
Nē. Es vienkārši tevi gaidīju.
Televizors aizvien nedarbojas.
To tiešām vajadzētu salabot.
Ja godīgi, domāju, pie tā vainīga mana mamma.
-Tava mamma? -Jā.
Viņa apgalvo, ka ekrāni rada smadzenēs putru.
Ja nu viņa to saplēsa?
Uzmini nu. Es dabūju darbu.
Oho. Saldējuma kafejnīcā?
Drīzāk savedēju aģentūrā.
Lai kas tas būtu, tev noteikti padosies. Lai veicas!
Paldies.
-Ei. -Jā?
Tev ir bijis iedomu draugs?
Nē.
Gribi?
Protams!
Viņam ir astoņi vai deviņi, atlasīsim pēc hobijiem.
-Ak vai. -Lieliski.
Varbūt kādam ir pieredze maģijā vai fantāzijā.
Lai veicas.
Fantāzija ir kā Pandoras lāde.
-Varbūt kādam patīk supervaroņi. -Jā.
-Vai māksla. -Jā. Dievinu mākslu.
-Vai televizori. -Es neatkārtošu.
Uzvelc bikses, tu visus biedē.
Bikses.
-Kā jūties? -Labi.
-Tu jūties labi? -Cik vien varētu būt.
Tas ir tavs šovs. Aiziet.
Vari sūtīt viņus iekšā.
Labi, tad man jāsēž šeit? Labi.
-Ideāli. Sveiki. -Sveika.
Sveiki! Ak kungs!
Tas ir tik aizraujoši!
Kā tevi sauc?
Esmu Elija.
Sanijs.
Andromedus Trešais, dēls…
Stīvens.
Pops. Jo reizēm, kad uztraucos, es…
Apžēliņ.
Tev nav jāuztraucas. Tev lieliski sanāk.
Viņa ir tik jauka.
Manu meitenīti sauca Tabita.
Viņa sauca mani par Vienīti, jo… jo…
jo esmu vienradzis!
Piedodiet. Es uztraucos!
No kurienes tu esi?
Oriģināli? No Filadelfijas.
Dekalba. Ilinoisa.
Spokena.
Ņūdžersija. Pietaupiet komentārus, lūdzu.
Lielākoties no Radiobūdas.
Mēs pārcēlāmies 83. Nē! 84.? Jā, tas bija grūti.
ĢIMENE PĀRCĒLĀS.
Tas bija grūti.
Pokipsi? Nu taču, tēt.
Tad jau varētu pārcelties uz mēnesi, vai ne?
Tas nav smieklīgi. Nav smieklīgi.
Esi gatavs?
Kam?
Jebkam.
Mums katru dienu bija šovi.
Reizēm pat vairāki! Paklau…
Mani būvēja un… atkal pārbūvēja. Vai saprotat?
Bet mums nebija lāzeru, kas šautu no acīm!
Es nemelošu, sakot, ka grafiks nebija briesmīgs, tas tāds bija.
Bet beigu beigās dzirdējām pūļa ovācijas.
Ak kungs!
Tēvoči…
Tēvoči bija labākie.
Labi, man te ir vesela kaudze draugu.
Pasaki man, kuru tu redzi.
Protams.
Labi, vai redzi to puisi?
Nē.
Nekā?
-Nekas. -Kas viņš tāds?
Nekā?
Grūtākais laiks man bija gulētiešana.
Mamma to nesaprata. Tas ir…
Es pastāstīšu par tumsu, labi?
Visi bērni baidās no tumsas. Visi!
Pat tie, kas to neatzīst. Kāpēc?
Tāpēc, ka tās naktslampas neko nedod! Tāpēc.
VĀRDS: ELIJA MĒRĶIS: PASARGĀT
Jā, mamm, tev ir darbs. Tev lieliski sanāk.
Bet es ko pajautāšu.
Kad noliksi to bērnu gulēt,
kurš sargās Pokipsi?
Vai tu redzi viņu?
Labi. Aiziet!
-Nē. -Ko tu teici?
Pajautā viņam vēlreiz.
Pajautā vēlreiz.
-Tiešām? -Nē.
-Viss. Es to nokārtošu. -Vou!
Un mamma teica, ka konfektes nenāk par labu puncim, bet es teicu…
Ak kungs.
Manas acis spēj to sagaršot.
Es ļoti atvainojos.
Tu nesajūti to acīs?
Es varu atrast jebkuru. Jebkur!
Nē, nē! Labi, labi, labi.
No kurienes tu esi?
It kā es tev kādreiz to atklātu.
It kā viņš kādreiz atklātu.
VĀRDS: KOSMO VIETA: NEZINĀMA
Labi, liels paldies, ser.
-Skaists, bet dumjš. -Viņš…
Viņš ielīda mutē.
Tu esi jauks bērns, tāpēc es uzreiz ķeršos pie lietas.
Sākumā es domāju,
ja nu viņš mani radīja kā metaforu?
Iespējams, ka viņš varētu būt ģēnijs, vai ne?
Nepareizi.
Tā bija Arizona. Viņš bija izslāpis. Un te nu mēs esam!
VĀRDS: LEDUS MĒRĶIS: SLĀPES
Ne… neskaties viņam acī.
-Kurā? -Tu labi zini, kurā.
Es gribu pateikt paldies par to, ko darāt.
Tas tiešām daudz nozīmē!
Nē.
Es nedomāju, ka viņš zina, ko grib. Ko tu, sasodīts, gribi?
Kurš nākamais?
Kīt!
-Nē. -Es piekrītu.
-Jā, tas vienkārši mulsina. -Kīts ir briesmīgs.
Viņa mīļākā uzkoda bija kruasāni.
Tā bija krāpšanās.
Tāpēc, ka viņa vecākiem lejasstāvā piederēja beķereja.
Tas bija tik ērti!
Mēs ēdām daudz kruasānu.
Un maizi. Ogļhidrātus. Ļoti daudz ogļhidrātu.
Makaronus gan ne. Un tas ir interesanti.
Bet viss pārējais, ko viņi gatavoja, bija kā gardi svētki.
-Ei! Paga, paga! -Nē, nē, nē!
Ei, ei, ei!
Labi, jūs redzējāt… Jūs to redzējāt!
Tāda ir mana dzīve īsumā, skaidrs?
Nē.
Ir vēl kāds?
Nē.
Tas neizdevās.
Atvaino.
Tas nekas. Man aizvien esat jūs!
Būt sajūsmā ir nogurdinoši!
Labi, vedīsim tevi uz gultu.
Nu, kā gāja?
Tas neizdevās.
Nu,
varbūt vienkārši nebija lemts.
Visu šo laiku, meklējot jaunos bērnus,
viņi beidza meklēt iepriekšējos.
Bet viņu bērni ir pieauguši.
Viņiem viņus vairs nevajag.
Visiem bērniem vajag viņu iedomu draugus.
Īpaši tad, kad tie pieaug.
Bet viņi ir aizmirsuši.
Nekas, ko mīli, nevar tikt aizmirsts.
Tu vienmēr vari atgriezties.
Kā?
Atmiņās.
Tās dzīvo mūžīgi. Šeit, tavā sirdī.
Reizēm vajag tikai atrast veidu, kā tas atsaukt.
Man palīdz jūras vēsmas smarža.
Vai soļu skaņas uz celiņa.
Pēc tam
vienkārši aizver acis,
un tas viss atgriežas.
Iesim?
Likās, ka nepiedāvāsi.
Pagaidiet mani! Pagaidiet!
Diezgan labi, ko?
-Es to dievinu. Paskat. -Ak kungs!
-Vai tā ir puķe? -Tik jauki.
Mans! Mans! Es gribu!
Paldies, mans dārgais kungs.
Paskat!
Izskatās lieliski.
Labākais vakars manā dzīvē!
Oho! Paskat uz mani!
Uz priekšu, dārgie draugi!
-Fantastiski! -Varu nogaršot?
Slēdzam ārā gaismas.
Tev vajadzētu atpūsties. Rīt ir liela diena.
Kāpēc? Kas notiks rīt?
Tev jābeidz.
Nekad.
Es pēdējo reizi peldēju, pirms devos uz lidostu.
Parasti vienkārši dari tā, vai ne?
Vienkārši "plunkš", kājas augšā!
Es to nevarēju, jo man bija lauzta kāja.
Vai gribi vēl?
Es nezināju, kura garša tev patīk.
-Tāpēc paņēmu visas. -Nē, bija lieliski.
Tev lieliski sanāca.
Labi.
Tā.
Omīt?
Varu uzdot jautājumu?
Protams. Jautā vien.
Par ko tu gribēji kļūt,
kad biji bērns?
Nu…
Ko? Jēziņ.
Tas ir labs jautājums.
Jā, es…
Es vienmēr gribēju būt dejotāja.
Tiešām?
Neizskaties tik pārsteigta.
Tavs vectēvs domāja, ka man padodas.
-Viņš redzēja, kā dejo? -Protams!
Man te kas ir.
Jā. Ak kungs.
Tā ir tava vecmamma.
Tu esi skaista.
Jā, viņš arī tā domāja.
Es todien trīcēju pie visām miesām.
Vai čībām.
-Tiešām? -Jā.
Tā bija svarīgākā diena manā mūžā,
jo izvēlējās tikai sešas skolas, kas uzstāsies
pāri upei tajā skaistajā teātrī.
Es aizvien atceros
to skaņu, kā čīkstēja grīda.
Un mūzika plūda no orķestra, kā tāds vilnis.
Un visi putekļi notvēra gaismu, liegi krītot lejā.
Un man likās, ka esmu sapnī.
Kas notika?
Mana dārgā meitenīte, es pieaugu.
Pārāk gara.
Pārāk neveikla.
Un pārāk veca.
Godīgi sakot, kurš grib redzēt vecu sievieti dejojam?
Tagad… Vai varu piedāvāt tev desertu?
Man ir saldējums. Man laikam ir saldējums.
Ja tam nav pa virsu ledus.
Kāpēc uz saldējuma veidojas ledus?
Jau noilgojies?
Viņa ir šeit?
-Kas? -Ziedīte.
Sveika! Uztaisīju tikai diviem.
Uztaisīšu vēl.
Tu esi viņas.
Tā ir mīkla? Dievinu mīklas.
Manas vecmammas. Tu esi viņas ID.
Protams, ka esmu.
Satriecošs stils, apburošs akcents.
Esmu pārsteigta, ka tas nebija skaidrs.
Tad ejam!
Viņa ir lejā. Viņa tam nespēs noticēt.
Bea, nav tā, ka mēs necenstos.
Esmu bijusi lejā katru dienu.
Lasu kopā ar viņu, skatos televizoru kopā ar viņu,
pat biju līdzās, kad sākās pilašu apsēstība.
Viņa mani neredzēja.
Tur neko nevar darīt, ja viņi neatceras.
Tad mums viņai jāpalīdz.
Elizabete.
Bea!
Ko tu dari?
SPARTAKS
Ko mēs darām? Tas ir absurds!
Kas tev ir padomā?
Bea?
Ak kungs. Kur tu biji?
Šī ir tava istaba? Man patīk. Vecmodīgi.
Es viņu atradu. Viņš strādā pilsētā.
Teicu, ka varu atrast jebkuru, jebkur!
Lai veicas, sīkā. Viss ir tavās rokās.
Apmetnis un duncis!
Ceru, tas nostrādās.
SLEPENI
Te teikts, ka mums jābūt nākamajā kvartālā.
Mums jāpasteidzas.
Labi. Mēģināsim atkārtot.
Mēs tiešām viņu satiksim?
-Jā! -Labi.
Es viņu tūlīt redzēšu!
Ne tad, ja vari palīdzēt.
Labi, bet kā mēs zināsim, ka tas ir viņš?
Viss ir rakstīts viņa dosjē.
Jā, tas ir viņš.
Ak vai.
Es neesmu tam gatavs. Man būs nelabi.
-Tu viņu redzi? -Viņš pārvietojas. Aiziet!
-Kur? -Ejam, ejam. Ātrāk.
Man vajadzēja uzvilkt uzvalku!
Nākamais!
Ak vai.
Viņš izskatās…
lieliski!
Oho! Paskat uz viņu!
Tik trenēts!
Viņš vairāk līdzinājās man.
Izskatās, ka viņš uzlabojis frizūru.
Liekas, tie ir sviedri.
Esmu tik emocionāls!
Šī ir mūsu iespēja.
Labi. Jāiet iekšā.
Paga, ko?
Es nevaru tur iet viens.
Tad ej viņam līdzi.
Nē, tas diemžēl nav piedāvājumā.
Neteiktu, ka tualetes ir mans lielākais murgs…
Lūdzu.
…bet tās noteikti ir topā.
Un viņa aiziet. Ej, aiziet.
"20% no nākamā gada trešā ceturkšņa…"
"20% no nākamā gada trešā ceturkšņa.
Kā tas ir iespējams, jūs jautāsiet?"
"Kā tas ir iespējams, jūs jautāsiet?"
Nu taču, saņemies.
Ej!
Šis ir tas brīdis.
"20% no nākamā gada trešā ceturkšņa."
"Kā es zinu, ka tas ir iespējams?"
"Kā es zinu, ka tas iespējams?"
Tev izdosies.
Labi? Viss kārtībā.
Neraudi.
Lūdzu, neraudi.
Aiziet. Paskaties uz mani!
Neraudi.
Aiziet.
Aiziet, aiziet.
Ak Dievs.
Kā gāja? Ak kungs!
Nāc!
Es izgāzos.
Pretīgi. Ejam.
Ak kungs, tas ir viss?
-Kel, vai es pazūdu? -Nedomāju, ka tā tas notiek.
Ak vai! Man laikam jāizvemjas.
Nu…
mēs centāmies.
Tas neizdevās.
Es nesaprotu. Viņi stāvēja blakus viens otram.
Jā. Man jāizvemjas. Vai vajadzīga uzkoda. Viens no diviem.
Varbūt nebija īstās noskaņas.
Godīgi sakot, mūzika bija briesmīga.
Jā, man noteikti kaut kas jāapēd.
Esmu badā.
Tieši tā.
Kas tad?
Nepazaudē viņu.
Varu kā palīdzēt?
Jā.
Atvedu paciņu.
VĀRDS: BLŪ KRĀSA: VIOLETA
CILVĒKS: DŽEREMIJS *VECĀKIEM BIJA BEĶEREJA
Oho.
Grifita kungs.
Viņi jūs gaida.
Tev viss ir kārtībā.
Labi.
Sveiki. Paldies, ka piekritāt satikties. Priecājos būt šeit.
Liekas, ka būs labi.
Oho.
Tas bija…
Tas bija tik…
APSVEICU
Apsveicu.
Tu to paveici.
Mēs to paveicām.
Liekas, ka esam laba komanda, vai ne?
Jā, esam gan.
-Labi. -Uztaisīji rokassprādzes?
Jā, protams! Uz rokas to bija daudz.
Liels paldies.
Kur tu biji?
Piedod, biju ar draugiem.
Nāc iekšā. Nāc.
Viss kārtībā, vecmamm.
Man viss ir labi.
Ne tev.
Tavs tēvs.
Viņam noteikti viss ir labi.
Vienkārši paņem to, ko vajag, parunāsim mašīnā.
Atslēgas, kur ir manas atslēgas?
Es nevaru.
Es to vienkārši nevaru.
Viss kārtībā.
Tev viss ir labi.
Tev man jāpalīdz.
Ei, esmu šeit.
Es nevaru to atkārtot.
Ko tad?
Atvadīties.
Tad nedari to.
Es nezinu, ko teikt.
Ko lai es viņam saku?
Pastāsti viņam stāstu.
Paldies.
-Pagaidiet šeit brītiņu. -Saprotu. Paldies.
Bea.
Tavam tētim bija smaga diena.
Viņam tikai jāatpūšas.
Čau.
Tātad…
Es strādāju pie tā stāsta.
Esmu gatava to pastāstīt.
Tas ir stāsts par…
mazu meiteni.
Par mazu meiteni, kas bija tik bēdīga…
un tik nobijusies…
ka viņa darīja visu, lai noslēgtos no pasaules,
lai viņai vairs nekad nebūtu jājūt.
Bet viņa to nespēja.
Viņa nespēja, jo tas cilvēks…
tas maģiskais cilvēks…
kas… vienalga, cik ļoti viņa centās atgrūst,
vienalga, cik ļoti viņa centās pieaugt…
viņš to neļāva.
Viņš tikai turēja viņu
ciešāk un ciešāk.
Un jocīgākais ir tas…
ka tā ir vienīgā vieta, kur viņa tiešām jūtas droši.
Tā ir vienīgā vieta, kur viņa vēlas būt.
Tu nedrīksti nekur iet.
Esmu tikai bērns.
Lūdzu, tēt, lūdzu.
Lūdzu.
Tas ir ļoti labs stāsts.
Kas notiek tālāk?
Es mīlu tevi.
Viņš ir nomodā! Viņš ir nomodā.
Čau.
Atver durvis.
Hallo?
Kas tur?
Atver durvis.
Tu centies iekļūt tur?
Jā. Tur dzīvo mans draugs.
Tavs draugs?
Viņš man palīdzēja, tāpēc gribēju viņam pateikties.
Man ļoti žēl.
Tur neviena nav.
Labi.
Liekas, tas ir viss.
Mēs vienmēr varam atgriezties.
VĀRDS: ZIEDĪTE BĒRNS: MĀRGARETA
GARŠO: PĒCPUSDIENAS TĒJA MĒRĶIS: DEJOT
VĀRDS: LŪISS BĒRNS: ČĀRLIJS
Paņēmi visu?
Labi, es tūlīt nākšu.
MAMMA, ES, TĒTIS
KELVINS
Es tikai atnācu atvadīties.
Tas biji tu.
Tas vienmēr biji tu.
Man ļoti žēl, ka neatcerējos ātrāk.
Tu droši vien domā…
ka man tevi vairs nevajag.
To, ka esmu pieaugusi.
Tāpēc…
Man vajadzēja tev pateikt,
ka man tevi vienmēr vajadzēs.
Īpaši tad, kad pieaugšu.
Man tikai jāaizver acis,
tad viss atgriežas.
-Pretīgi. -Pretīgi.
Kad biju maza,
atceros, kā stāstīju stāstu.
Kļūstot vecākai, mēdzu atskatīties,
apšaubot dažādas detaļas.
Bet katru reizi, kad tas notiek, es vienmēr sev atgādinu,
ka jāievelk dziļa elpa…
un vienkārši jāpajautā sev:
"Ja nu?"
Viņiem viss būs labi.
Viņai viss būs labi.
Tātad…
vai iesim iekšā?
Ak kungs.
Denij, esmu atgriezies!
Tu izskaties lieliski. Skaista bārda. Cik tev gadu?
Apmetnis un duncis!
Vienalga.
Nāc, ejam.
Tev sanāks.
Aiziet, ejam.
Čau.
Varu tev ko atzīt?
Es nezinu, kas ir picas rullītis.
Vajadzēja to atzīt agrāk, bet…
-Tas ir smags? -Mazliet.
Ir? Lieliski. Neraizējies, es paņēmu pārējo.
-Labi? -Labi.
Sveiks, Kīt.
Viens, divi, trīs, četri!
Tulkoja: Linda Skrīvere
MŪSU DRAUGA LUISA GOSETA JAUNĀKĀ PIEMIŅAI