Páli, páli.
Pamätám si, že mamka vždy chcela,
aby som jej povedala príbeh.
Nechápala som prečo.
Snáď len preto, lebo sa chela usmiať.
Na všetko zabudnúť.
Už letí!
Zasalutuj.
Až oveľa neskôr som si uvedomila, že ten príbeh, čo chcela počuť,
vlastne vôbec nebol pre ňu.
Pochopila som, že tie najdôležitejšie príbehy
rozprávame sami sebe.
Môžeme?
- Bu! - Páni, ty si ma ale vystrašila!
Hej, medveď, ja sa tu s niekým rozprávam.
Abrakadabra!
To je fantastické, Bea!
- Pá, babka. - Pápá. Ľúbim ťa.
IMAGINÁRNI PRIATELIA
Neviem, či si ho videla, zlatko. Tak poď.
Občas mi pomáha s parkovaním.
Šťastie, že sme vôbec našli miesto, lebo k večeru
už často žiadne nie sú.
A potom len jazdím okolo bloku
a dúfam, že sa nejaké uvoľní.
Pánabeka.
Tie schody!
Poviem ti…
Tak.
A sme tu.
Poď ďalej. Len poď.
Veľa sa tu toho asi nezmenilo.
Snáď okrem…
Bol tu naposledy ten gauč?
Myslím, že nie.
A sme tu.
Neviem, prečo sa ťa to pýtam,
veď si bola takáto maličká.
Bola som v obchode, lebo…
Nie si hladná? Ak si…
No dobre, tak mi proste povedz, keby…
…keď budeš hladná, lebo kuchyňa je tadiaľto.
Tak.
A tu
máme čerstvú bielizeň
a na kresle sú čisté uteráky.
A tu zas nájdeš čosi celkom výnimočné.
Nechala som si všetky tvoje maľby z toho leta, čo si tu strávila.
Sotva som stíhala vnímať,
čo to tou tvojou hlavičkou lieta.
Babka?
Mám dvanásť.
Také veci už nerobím.
Pravdaže.
Samozrejme.
Tak to všetko odložím
sem.
Tak.
Hotovo.
Tak fajn. Poďme, ocko ťa už určite čaká.
Hádam, že sa chceš najesť s ním.
Ale môžem ti dať aj tu, ak chceš. Dáš si niečo?
Kde mám kľúče?
Niekde som ich nechala.
Kľúče.
Prídem za tebou.
ÚSMEV
- Ako vám je? - V pohode.
Poviem doktorovi, že ste tu, a všetko s vami prejde.
Okej, povedzte mu to uvidíme, čo ďalej.
Ako si sa sem dostala?
Ospravedlňte ju.
Rozhodne nie som v stave tancovať.
Ale ak už musíme, tak poriadne, jasné?
Takže chceš?
Okej, chce si zatancovať. Tak poďme na to.
Dva, tri, štyri, päť, šesť.
Už ti to ide.
Poď. Áno. Výborne.
Čo? Veľké finále! Tak poď, kočka!
Vôbec sme to necvičili.
- Vďaka, porota. Zhovievavosť. - Áno!
Váš potlesk mi vracia mladosť.
Bea, toto je Janet. Janet, toto je moja dcéra Bea.
Veľmi ma teší, Bea.
Tvoj otec mi o tebe veľa povedal.
Aj mňa teší.
- Čo ti to dávajú? - Toto?
To sú kúzla.
Dobre, nechám vás. Prosíš si niečo, Bea?
- Dáš si niečo? - Netreba, ďakujem.
Pre mňa len burger. Syr, slaninu navyše. Veľa cholesterolu, prosím.
- Oci. - Hm?
Dobre, má pravdu. Brokolicu.
Len samú brokolicu. Super.
A možno vodu. Pardon, zvyčajne je s ňou väčšia sranda.
Aká bola cesta?
Mrzí ma, že som po teba nemohol prísť.
Harriet inokedy nemohla cvičiť a je rozmaznaná.
Oci.
Vážne to nemusíš robiť.
Čo?
Mať ma za dieťa.
V živote nemusí byť všetko len sranda, vieš?
To je pravda.
Veľká pravda.
Ale skúšať to môžeme, nie?
Ale vieš čo?
Máš pravdu.
Nie vždy je život zábava.
Ako keď sa vraciame sem.
Pripomína nám to mamku, čo?
A možno sa aj bojíš, že sa to stane znova.
Ale dobrá správa je,
že ja nie som mamka.
Nie som chorý.
Som len pokazený.
A dám sa opraviť.
Pozri sa na mňa.
Je to veľmi jednoduchá operácia.
A budem v poriadku.
Sľubujem.
Dobre.
Aj ty mi však musíš niečo sľúbiť.
Že tu nebudeš vysedávať.
Že pôjdeš von
a trochu sa zabavíš.
Musíš uznať,
že z toho raz bude parádny príbeh.
Z čoho?
Zo života v New Yorku?
Z detstva.
Neskôr sa možno trochu povozíme.
To by sa mi páčilo.
Už dávno sme sa len tak nevozili.
Si veľmi milá a pozorná, Veta.
Nezabudni na mňa počkať, Elwood. Hneď som späť.
Cíť sa tu ako doma, Harvey.
Tak. Môže byť?
Veta s nami chce hovoriť.
…Kanadou na skateboarde za 11 mesiacov
a vyzbieral vyše 14 miliónov na boj so srdcovými chorobami.
Prešiel vyše 8-tisíc kilometrov…
Haló?
Čo? Ty ma…
Bože.
Bože, bože, bože.
To je zlé.
Ide za mnou.
Hej!
Božemôj, nie.
Ostaň!
- Počkaj! - Bože.
Tak veľa schodov.
Tuším ma sledovala.
Ako to, že ťa sledovala? Kedy?
- Teraz. - Akože teraz?
Teraz teraz. Myslím, že…
- Asi ma videla. - Ako videla?
Normálne, očami! Bum!
A potom bežím. A potom schody.
A potom tam bola ona a išla za mnou.
A je väčšia a rýchlejšia.
A asi ma…
Haló?
Choď preč, prosím.
Ja…
Len som chcela pozdraviť vaše dievčatko.
Žiadne dievčatko tu nie je. Prosím, odíď, prosím!
Tak fajn.
Práve som sa prisťahovala dolu…
…a nemám sa s kým porozprávať.
Kto…
- Kto je tam? - Prepáčte, ja som len…
To si ty.
Radšej sa vráť dolu, tak neskoro tu hore byť nesmieš!
Áno, teta.
Harvey!
Harvey?
Ahoj!
Ahoj.
Tie sú pre mňa?
Vlastne nie, sú pre môjho ocka.
Len žartujem.
Zahráme si šach?
Mám pokazenú telku.
Prosím?
To nič, nemôžeš za to.
Preto mi mama kúpila šach.
Dámu.
Čo sa stalo?
Spadol som.
Padám často.
Tentokrát som si ale zlomil nohu
a kosrčr?
Kotrču? Nie. Kosprč?
Kozmorča?
Proste som si zlomil zadok.
A aj ruku? Odkiaľ si to spadol?
To bola iná nehodovosť.
Aha.
Mimochodom, som Benjamin.
- Bea. - Pecka!
Od čoho je to skratka?
Od ničoho. Mamka ma proste volala Bea.
Páči sa mi to. Len Bea.
- Nuž, rada som ťa spoznala. - Aj ja teba.
Vieš, kde ma nájdeš!
Zdrhol som… Nehovor to Janet.
Veľa šťastia s dospeláctvom! -Ocko
Čau.
Prestaň s tým.
Nikdy.
Bože, to je ale schodov!
Musíme odísť. A hneď!
Nikam nejdem. Práve som si nalial…
Je to on.
Preboha.
Prisahám, že toto robím naposledy. Nikdy viac.
A ako za to môžem ja?
Keď necháš vonku fotky, on ich nájde.
Nepovedal som, že je to tvoja chyba.
- Nebudem to ani počúvať. - Pardon…
Ja by som ho nikdy nenechala…
Nie, lebo v prvom rade je priveľký. Skrátka priveľký.
A v druhom – všetko ostatné!
Je obrovský. Ako sa tam hore dostal?
Krásny dom.
- Predstav si to. Jedného dňa. - Poschodie.
Netuším, ako sa tam dostal.
- Okej, choď tadiaľ… - Len už choď!
Drzosť.
Blue!
Blue?
A dosť.
Prisahám,
že ak sa mi teraz neozveš,
zmiznutie bude tvoj najmenší…
Ahoj.
Ale, ale.
Dobre, viem, ako to vyzerá.
Ale pravda je, že ma zbožňuje!
Ide nám to skvele!
Vážne? Vraj hodinu plakala.
Ale no. S hodinou to trochu preháňaš.
Vieš, aké ťažké je plakať hodinu?
Vezmi si veci. Odchádzame.
Nie!
Neprinútiš ma. Ona je tá pravá.
Je pre nás dokonalá. Sľubujem.
Hovoril si s ňou?
Nuž, nie. Pomedzi ten plač to bolo náročné.
Presne tak. To nie je dobré.
- Videla ťa vôbec? - Skoro.
- Skoro? - Rozhodne!
Viem to takmer zaručiť.
Asi.
Čo sa stalo?
No. Práve uspávala tú desivú bábiku.
Zastala. Pozrela hore.
Rozhodne niečo cítila.
Tak som k nej pomaličky prišiel.
A keď som sa priblížil, tak…
- Počkaj. - Tak…
Čo to robíš?
Nie. Blue, nerob to. Nerob to, jasné?
Blue. Hej!
Prisahám, že ak to spravíš, už s tebou nikdy neprehovorím.
Prosím, pozri na mňa. Nerob to. Prosím.
Nie. Nie!
Ahoj.
Preboha.
To by som nerobil.
- Čo to bolo? - Len mením platňu!
Strašne neznáša, keď sa ľudia dotýkajú jeho vecí.
Nič nechytaj!
Vidíš?
Čo si zač?
Čo som? Som… Som Blue!
Si fialový.
Hej, bol farboslepý, takže…
Kto?
Môj chalan! Nepamätáš?
- Čože? - Dopekla, Blue!
Jasné, že si to nepamätá. Myslí si, že ju chceš zjesť.
Ospravedlň ho.
Je to tá najmilšia pohroma, ale predsa len pohroma.
Ďakujem!
Za málo.
Zdvihneš teraz našu hostku zo zeme, prosím?
Presne tak. Veľký prst.
Výborne. Dobrá práca, Blue.
Čo tak začať od začiatku? Ako piješ čaj?
Nepijem čaj.
Čo za dievča nepije čaj?
Nepomáhaš!
- Ja som Blossom. Bluea už poznáš. - Zasa ja.
- A toto je… - Ona vie, kto som.
My sme sa…
Už sa poznáme.
Tu hore si nebola už riadne dávno.
Hej, keď som ťa videl naposledy, bola si…
Menšia.
Čo sa to deje?
To je veľmi rozumná otázka, vzhľadom na… a…
Hej!
- „Hej“? - Hej, hej.
Chceš jej to všetko pekne naraz vysvetliť?
- Máme to skúsiť. - Pardon.
Prestaneš do nej štuchať?
Prepáč. Som z toho taký nadšený!
- Z čoho? - Že si späť!
- Blue! To stačí. - Chápeš…
Čo je tamto?
Čo si nepochopil na tom, že nemáš chytať moje veci?
Ale no tak! Veď boli v abecednom poradí!
- Vravel si, že tvoj… - A farebne.
…chalan?
Jasné. Volá sa Jeremy.
Bože! Zasa ten Jeremy!
Ten dom, v ktorom sme dnes boli,
bol teda Jeremyho?
Nie, to bolo niečo iné. Potenciálna zhoda.
A mohla byť aj reálna, nebyť veď-vieš-koho.
Dobre, vieš čo? Urob to sám.
Dobre? Na toto nemám nervy.
Na toto fakt nemám nervy.
No fajn.
Má za sebou ťažký deň.
Ale ty…
Určite máš otázky.
Je vás viac?
Povedz nie!
Áno.
Jasné! Oveľa viac!
Takmer každé dieťa jedného má. Malo.
Malo čo?
Priateľa.
Imaginárneho priateľa?
Ip. Hovoríme „Ip“.
Chápeš? Imaginárny. Priateľ.
Čiže niekto z predstáv! Lebo v tých je možné všetko.
Au! Dobre, nepredbiehajme.
Mám pocit, že sa jej roztopia oči.
Takže…
Čo sa to dnes dialo?
Bol to pokus o umiestnenie u nového dieťaťa.
Spustili sme takú maličkú novú operáciu.
„My“?
On.
Akú operáciu?
Je to niečo ako zoznamka. Aby si Ipovia mohli nájsť nové deti.
Nové deti?
Ale čo sa stalo s tvojím?
Vyrástol.
- Už ma nepotrebuje. - Nepotrebuje?
To je smutné.
Skôr desivé.
Ach, nie.
- Lebo ak ma nepotrebuje… - Blue.
…tak ma nevidí.
Blue, tu som.
- A ak ma nevidí… - Pozri na mňa.
…tak môžem rovno zmiznúť!
Blue.
Mysli na niečo pekné!
Káva a croissanty.
- Dobre. - Káva a croissanty.
- Okej.
- Káva a croissanty. - Asi toho bolo dosť.
Áno. Bolo toho dosť.
Pre každého. Mali by sme ísť spať.
Podľa mňa to zvláda celkom dobre.
- Ďakujem. - Za málo.
Ale podľa mňa je toho priveľa. A ešte je aj neskoro.
A myslím, že nikto z nás nechce byť na nesprávnej strane dverí,
keď vylezie tá bosorka.
Radšej už choď.
No tak, Cal, je to len dieťa.
Nie som dieťa.
Tak vidíte.
Dobrú noc.
Dobrú.
Páni, vystrašila si ma.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Odchádzaš?
Urobila som lievance.
Kurník. Tuším sa mi chytili.
Mám aj nejaké cereálie alebo grep.
Nie som veľmi hladná.
Tak daj vedieť, keď budeš niečo potrebovať.
- Pravdaže. - Dobre.
Kurník.
Zoženiem niekde jedlo?
Pravdaže.
Na čo máš chuť? Na poriadne?
Alebo niečo nezdravé? Hej.
Po chodbe a doprava je automat.
To je ale prekvapenie!
Čo to stváraš? Padaj odtiaľ!
Rád by som, ale necítim si nohy.
Preboha.
Okej, podaj mi ruku.
Podaj mi ruku. Ruku.
Tak poď.
- Poďme. - Nie, nerob.
- Postav sa. - Počkaj.
Okej.
Si silná!
Spravíme to ešte raz?
Vstávaj.
Tak vstaň.
Toto je hotel?
- Čo tu robíš? - A čo tu robíš ty?
Prišla som navštíviť ocka!
Fakt! Tvoj ocko má zlomené srdce?
To musí byť strašidelné.
Čože? Nie, nie je.
Čo tu vôbec robíš? Nemôžu vidieť, ako sa s tebou rozprávam.
Prečo nie?
Lebo sú tu skutoční ľudia. Budem vyzerať ako šibnutá!
Ale no. Veď si len dieťa.
Ahoj!
S kým sa to rozprávaš?
Okej.
- Otvorte! - Dobre.
Otvorte! Mám tu vašu…
Vec.
- Čo vôbec si? - Som Ip.
To viem. Ale čo si?
To neviem.
No konečne!
Zasa ty.
Ahoj!
- Chcem, aby to skončilo. - Hrozné! Spravím čaj.
Myslím, že jasne povedala, že nemá…
To je fuk.
Čo má skončiť?
Toto všetko. Nepotrebujem to.
Neviem, čo ti mám povedať, ale tak to nefunguje.
Čo tak nefunguje? Čo sa to so mnou deje?
- Si vyvolená. - Nie! Nie. Nevyrobme jej komplex.
Aj bez toho je výbušná viac než treba.
Vyvolená na čo?
- Tuším som prekliata. - Začínaš to chápať.
Nie! Môžeš spraviť toľko dobrého. Všetkých nás môžeš zachrániť!
Akých „všetkých“?
A nepovedz, že Ipov.
Radšej mu to dovoľ povedať, inak mu asi vybuchne hlava.
Tak dobre.
Ipov.
Ďakujem.
Ako im mám pomôcť práve ja?
- Nemôžeš. - Pravdaže môže.
Pozri, nič nechceme viac než byť s našimi deťmi.
Ale tie na nás zabudli.
Takže potrebujeme nové.
A ty nám môžeš pomôcť ich nájsť.
Ako vždy vravím:
„Radšej nové dieťa, než… nemať ho… dieťa.“
Tak to nikdy nepovedal.
Ale myslel som si to.
Takže vám pomôžem umiestniť ich k novým deťom
a bude hotovo?
Všetko bude zas normálne?
Dávaj pozor, čo si želáš.
DOMOV DÔCHODCOV MEMORY LANE
- Tak ich chcem spoznať. - Koho?
Všetkých Ipov, ktorým sa snažíte nájsť dieťa.
To sa nedá.
Prečo?
- Lebo ťa nemôžem proste odviesť… - Kam?
Nikam.
Potrebujete pomoc.
Ani netušíš, akú veľkú pravdu máš.
Ale nie tak, ako si myslíš.
Po včerajšej noci
je jasné, že netušíte, ako s tým umiestňovaním ďalej.
Vážne?
Pomôžem vám.
Ako?
Som dieťa.
Nuž…
Môže byť.
- Kam to ideme? - Po pomoc.
Od koho?
Od niekoho kvalifikovanejšieho.
Do tohto musí zasiahnuť väčšie zviera.
Mimochodom, myslím, že je to od vás milé.
Čo?
Že im takto pomáhate.
Ja vlastne nemám na výber.
Nedajú mi pokoj.
Ako dlho ich už vidíte?
Odkedy sa pamätám.
A kde žijú?
No, „žijú“ je relatívny pojem,
ale v zásade všade, kde sú alebo boli deti.
Je to
kúzelné?
- Čo? - To miesto, kam ideme.
Bývalo.
Vystupujeme.
Tak moment, tu som už bola.
Vážne?
Hej, raz ma sem vzala mamka.
Už si spomínaš, čo?
Tak moment.
Tu žijú Ipovia?
Dúfam.
Je to zamknuté.
Trošku o tom porozmýšľaj.
Počkaj tu. Idem zozadu a zoženiem kľúč.
Necháte ma samú?
Nikdy nie si celkom sama! To by ti už malo byť jasné.
DOMOV DÔCHODCOV MEMORY LANE
Určite tam chceš ísť?
Áno.
Lebo netuším, koho za tými dverami nájdeme.
Sú niektorí strašidelní?
Horšie.
Sú zúfalí.
Vicki. Ako sa máš?
To je nová voňavka? Vonia…
Jasné, hranice.
Prišiel som za Il Capitanom. Hej, za medvedím duchom.
Okej.
Dávaj pozor.
Bývala vaša dcéra v dome jej matky?
To je nahlas.
Napísali ste na ňu energie?
Váš manžel vraví, že vaša dcéra v tom dome nebývala.
Hej!
Poď už! Poď.
Prečo je tu toto?
Čau, Todd!
Okej. Začneme ako vždy.
Veľký nádych.
A výdych.
A nádych.
A výdych.
Krása.
Kto chce začať?
Mám sa…
Minulý týždeň mi bolo celkom fajn,
ale tento týždeň… Neviem, čo sa stalo!
- To nič. - Všetko sa začalo kaziť!
A je to tu.
Už treba len smutné husle, však, Terry?
- No tak! - Ted, veď vieš, že je viola!
To nebolo pekné. Pri tom sa necíti dobre nikto.
Vážení.
Musíme sa zbaviť toho pocitu, že na nás naše deti zabudli naschvál.
Každé si prejde niečím, čo ho zabudnúť prinúti.
Keby som ho len mohol ešte raz vidieť.
Keby som mu len mohol povedať, že som tu!
Vždy som tu bol!
Hej! Nie na môj plásť.
To je toxické.
To nič, niekto to uprace.
Pozrite, doktorko. Platím vám celkom dosť,
ale ten sliz tu zaberá všetok čas.
Doktor, mám otázku. Je možné, že deti sú proste nanič?
Božemôj. To je dieťa?
- Čože? - Preboha!
Ako šupka vyzerá?
Aká je na dotyk?
Odráža sa od nej svetlo?
Alebo nie? Veru.
- Hej. - Judith, zakry sa.
Dajme si pauzu.
Čau, Cal. Stále mi visíš 20 dolárov z tej penovej párty.
No jasné.
Nehovorili sme, že to už nikdy nespomenieme?
Počuj, potrebujem niekoho nájsť, ale fakt na tajnáša, dobre?
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
- To je… - Nie.
- Áno. - No páni.
Potrebujem Lewisa. Kde je Lewis?
Jasné. Tuším som ho videl ísť k bazénu.
K bazénu. Dobre. Choď.
No jasné. Pohoda. Veľa šťastia!
No tak, o tomto sme sa už bavili.
Toto je umenie, nie jedlo.
Tak ako? Začínaš to celou dušou ľutovať?
- Čau, Cal! - Dočerta, Cos!
- Kto je to dievča? - Máš problém?
- Čau, pusinka. - Je to kamoška!
- Aká kamoška? - Hej!
- Si silnejší než vyzeráš. - Hej!
- Vieš, že to zistím. - Hej?
Rob, čo chceš.
Plásť a dýka!
Už si spomínam, prečo žijem sám.
Keith!
Čo za dieťa si stvorí neviditeľného Ipa?
- Ležal na zemi? - Ktovie?
Dole a hore a dole a hore
a dole a hore a dole.
Poriadne pokrčte kolená, dámy!
- Som červená? - Áno.
Vďakabohu!
Poď.
Lewis, chcem ti niekoho predstaviť.
Ahoj, Elizabeth.
Veľmi ma teší.
Ďakujem.
Tak čo, ukázal ti to tu?
Tak trochu.
A ako sa ti tu páči?
Predstavovala som si to inak.
Aha.
Chce nám pomôcť s umiestňovaním.
Aha.
Tuto Lewis má 93.
Toto miesto založil. Naučí ťa všetko, čo treba.
- Však, Lewis? - Calvin.
Vieš, nebýval vždy takýto.
- Nie? - Kdeže.
Tuto starý Calvin býval šašom. Vravel ti to?
Nie.
Veru tak.
Pred týmto všetkým bolo jeho jedinou prácou ťa rozosmiať.
Ale už nie.
Okej.
Myslím, že si tu poradíte. On ťa všetko naučí.
Zrejme ťa pošle navoskovať auto alebo tak.
Ak to tu nechce ukázať on tebe,
čo keby si to ty ukázala jemu?
Prosím?
Toto miesto bude také, aké len chceš.
Stačí len trocha predstavivosti.
Nie.
Nie, to nerob.
Ukáž nám, ako to vyzeralo v tvojej hlavičke.
Výborne.
Nie.
Čo sa stalo?
Ale nič, Matt, len sa vráť dnu. Tak.
Čo to stváraš, Hapčí? Pomôž mi.
Niečo sa deje!
Nič sa nedeje!
Áno!
- Zalez! - Nie, chcem to vidieť!
Chcem to vidieť!
Zalez dnu!
No páni!
Fíha!
Páni moji! Je to ako sen!
Neverím! To je náš bazén?
Fíha, pekné!
Hej, stojte.
Pardon.
Cal?
Si v pohode?
Hej, odkiaľ si to prišiel?
Nie, moje ovocie!
Ide k nám chodiaca paleta.
Opatrne.
Dobrý bože, ty hlupák! Kde máš oči?
Kde si bol? Mal si tu byť pred piatimi minútami!
- Vystupuješ! - Čože? Ako to?
No tak, bež tam!
Poďme!
Poďte!
Dík.
A ideš.
Pozor!
Aha, kto sa vrátil.
- Si späť! - Je v poriadku?
To bola zábava!
- Čo sa ti stalo? - Neudrel si si dupu?
Vravel si G-4? Mám bingo!
No, čudnejšieho pohovoru som sa teda ešte nezúčastnil.
Super! Som rád, že sa bavíš.
Takže sme partneri?
Nepredbiehajme, dobre?
Keith!
Tak zajtra.
Vieš, čo ti o nemocniciach nikto nepovie?
Nemajú tu nič poriadne na čítanie.
Ako sa ti darí s príbehom?
Na to nemám čas.
Mám prácu.
Okej.
Predpokladám, že sa nesmiem pýtať?
- Nie. - Tak odchod.
Vidíš?
Ešte máme šancu.
Čau!
Máš supersluch, či čo?
Nie, len som ťa čakal.
Stále mi nejde telka.
Fakt by ju mali dať opraviť.
Úprimne? Podľa mňa je za tým mama.
- Tvoja mama? - Hej.
Tvrdí, že mi z obrazoviek odhnije mozog.
Čo ak ju pokazila ona?
Hádaj čo? Mám prácu.
Fíha. Ako v zmrzlinárni?
Skôr v takej zoznamke.
No, nech je to čokoľvek, určite si v tom skvelá. Veľa šťastia!
Ďakujem.
- Hej. - No?
Mal si niekedy imaginárneho priateľa?
Nie.
A chcel by si?
Jasné!
Má asi osem alebo deväť, takže pôjdeme podľa koníčkov.
Výborne.
Má niekto skúsenosti s kúzlami či fantasy?
Veľa šťastia.
Fantasy je tak trochu Pandorina skrinka.
- Možno niekto so superhrdinami? - Napríklad on.
- Alebo výtvarnou. - Hej, výtvarná je super.
- Alebo telkou. - Hovorím ti naposledy.
Obleč si nohavice, všetci sú z teba na nervy.
Nohavice.
- Ako sa darí? - Dobre.
- Aj tebe? - Hej. V rámci možností.
Je to tvoj projekt. Poďme na to.
Pozvi ich dnu.
Okej, takže si len sadnem tu? Dobre, jasné.
- Výborne. Ahojte. - Ahoj.
Ahojte! Páni!
Toto je strašne vzrušujúce!
Ako sa teda voláš?
Volám sa Ally.
Sunny.
Andromedus tretí, syn…
Steven.
Prask. Lebo keď som nervózna, občas…
Ach, to nie.
Nemusíš byť nervózna. Ide ti to skvele.
Je taká zlatá.
Moje dievčatko sa volalo Tabitha.
Nazvala ma Rožka, lebo…
Lebo som jednorožec!
Prepáčte, som taká nervózna!
A odkiaľ si?
Pôvodne z Filadelfie.
De Kalb. Illinois.
Spokane.
New Jersey. Bez komentára, prosím.
V podstate z elektra.
Sťahovali sme sa v 83. Nie. V 84.! Hej, to bolo ťažké.
RODINA SA PRESŤAHOVALA.
Fakt ťažké.
Poughkeepsie? Ale no tak, ocko.
To sme sa rovno mohli presťahovať na Mesiac, nie?
Nie je to vtipné. Nie je.
Pripravený?
Na čo?
Na čokoľvek.
Každý deň sme mávali predstavenia.
Niekedy aj viacero denne! Pozrite…
Stále ma len skladali a prerábali. Chápete?
Ale nikdy mi nedali lasery, čo by som strieľal z očí!
Nebudem klamať, program sme niekedy mali fakt brutálny.
Ale koniec-koncov, ten rev publika…
Bože!
Strýkovia…
Strýkovia boli najlepší.
Okej, mám tu so sebou partiu kamošov.
Len mi povedz, ktorého z nich vidíš.
Jasné.
Okej, vidíš tohto?
Nie.
Nič?
- Bez problémov. - Čo je ten malý zač?
Vôbec nič?
Najťažšie pre mňa asi bývalo zaspávanie.
Mama to skrátka nechápala. Viete…
Niečo vám o tme poviem, dobre?
Všetky deti sa jej boja. Všetky!
Aj keď to nepriznajú. A prečo?
Lebo tie nočné svetielka nič nerobia! Preto!
MENO: ALLY ÚČEL: OCHRANA
Jasné, mama, viem, že máš prácu. Všetko super.
Ale niečo sa ťa opýtam.
Keď dáš svoje dieťa do postele,
kto bude strážiť Poughkeepsie?
Vidíš tohto?
Okej, ideme na to!
- Nie. - Čože?
Opýtaj sa ešte raz.
- Vážne? - Nie.
- A dosť. Nechajte to na mňa! - Stoj!
A mama povedala, že ťa z cukríkov bude bolieť bruško, ale ja vravím…
Panebože.
Fúha. V očiach cítim, ako chutí.
Strašne ma to mrzí.
Vy to v očiach necítite?
Nájdem hocikoho. Hocikde!
Prestaň! Dobre, dobre.
Ale odkiaľ si ty?
To nikdy neprezradím.
To nikdy neprezradí.
MIESTO: NEZNÁME
Ďakujeme veľmi pekne.
- Pekný, ale blbý. - Mám ho v…
Mám ho v ústach.
Pozri, vyzeráš ako milé dievča, tak budem úprimný.
Najprv som si hovoril, že ma možno stvoril ako nejakú metaforu.
Možno to je nejaký génius, nie?
Omyl.
Bolo to v Arizone a bol smädný. A tak som tu!
MENO: ĽADOVÁ KOCKA ÚČEL: SMÄD
Nepozeraj sa mu do oka.
- Do ktorého? - Dobre vieš, ktoré myslím.
Chcel som sa vám za toto veľmi pekne poďakovať.
Pre všetkých to fakt veľa znamená!
Nie.
Podľa mňa nevie, čo chce. Čo vlastne chceš?
Kto je ďalší?
Keith!
- Nie. - Súhlasím.
- Hej, ten je mätúci. - Keith je hrozný.
Jeho obľúbeným jedlom boli croissanty.
Tak trochu tým podvádzal,
lebo jeho rodičia mali na prízemí pekáreň.
Takže to celkom sedelo!
Hej, croissanty sme mali často.
A chlieb. Sacharidy. Veľa sacharidov.
Ale cestoviny nie. To je zaujímavé.
Ale všetko ostatné, čo robili, nádherne voňalo.
- Hej! Počkaj! - Nie!
Hej!
Okej, videli ste to, však?
Toto je môj život v skratke, jasné?
Nie.
Ešte máš?
Nie.
Nevyšlo to.
Prepáč.
To nič. Ešte mám teba!
Nadšenie je vyčerpávajúce!
Tak bež do postele.
Nuž? Ako to šlo?
Nevyšlo to.
Nuž,
možno im to nebolo súdené.
Tak dlho hľadajú nové deti,
že prestali hľadať tie staré.
Ich deti predsa vyrástli.
Už ich nepotrebujú.
Všetky deti potrebujú imaginárnych priateľov.
Najmä tie, čo dospejú.
Veď na nich zabudli.
Na niečo, čo ľúbiš, nezabudneš.
Vždy sa k tomu dokážeš vrátiť.
Ako?
Pomocou spomienok.
Tie žijú večne. V srdci.
Občas len potrebuješ zistiť, ako ich vylákať von.
Mne v tom pomáha vôňa morského vánku.
Alebo zvuk krokov na móle.
A potom
stačí zatvoriť oči
a všetko sa ti vráti.
Pôjdeme?
Bál som sa, že sa neopýtaš.
Počkaj ma!
Zdravím!
Celkom fajn, čo?
- Nádhera. Pozri sa. - Páni moji.
- Fíha, to je kvet? - Je taký zlatý.
Moja! Chcem ochutnať!
Ďakujem pekne, pane.
Pozeraj!
Vyzerajú super.
Najlepší večer môjho života!
Páni! Pozrite na mňa!
Vpred, priatelia!
- Paráda! - Môžem si líznuť?
Večierka.
Oddýchnite si. Zajtra máte veľký deň.
Prečo? Čo bude zajtra?
Musíte s tým prestať.
Nikdy.
Chcela som si pred cestou na letisko naposledy zaplávať.
Normálne skrátka vylezieš takto, nie?
Spravíš… a nohy hore.
Ale ja som nemohla, mala som zlomenú nohu.
Dáš si ešte?
Nevedela som, akú máš rada.
- Tak som zobrala zo všetkého. - Nie, je super.
Všetko je super.
Dobre.
Okej.
Babka?
Môžem sa niečo opýtať?
Pravdaže. Čokoľvek.
Čím si chcela byť,
keď si bola malá?
Fúha!
Čože? Páni.
To je dobrá otázka.
Nuž, ja…
Vždy som chcela byť tanečnicou.
Vážne?
Netvár sa tak prekvapene.
Podľa tvojho dedka som bola celkom fešná.
- Videl ťa tancovať? - Pravdaže!
Niečo tu niekde mám.
Ach, áno. No teda.
To je tvoja babka.
Si krásna.
Hej, no, on si to myslel.
V ten deň som bola na prášky.
Hrozne nervózna.
- Vážne? - Hej.
Bol to najdôležitejší deň v mojom živote,
lebo v tom krásnom malom divadle za riekou
dostalo šancu vystupovať len šesť škôl.
A ja si stále pamätám,
ako tam vŕzgala drevená podlaha.
Hudba sa z orchestra valila ako vlny.
A padajúci prach odrážal svetlo.
Mala som pocit, že snívam.
A čo sa stalo?
Vyrástla som, drahá.
Bola som privysoká.
Príliš neohrabaná.
A pristará.
A kto by už chcel vidieť tancovať starenku?
Dáš si ešte niečo pod zub?
Mám zmrzlinu. Teda, asi mám zmrzlinu.
Ak nemá navrchu ľad.
Prečo sa na zmrzline robí ľad?
Už ti chýbame?
Je tu?
- Kto? - Blossom.
Ahoj! Uvarila som len pre dvoch.
Ale ešte spravím.
Si jej.
To je hádanka? Hádanky milujem.
Mojej babky. Si jej Ip.
Pravdaže áno.
Diabolský štýl, milučký prízvuk.
Prekvapuje ma, že ti to nebolo jasné hneď.
Tak teda poďme!
Je rovno pod nami. Neuverí tomu.
Bea, ona sa predsa snaží.
Chodím za ňou každý deň.
Čítam s ňou, pozerám s ňou telku,
dokonca som zažila aj jej fázu s pilatesom.
Nevidela ma.
Ak si nespomenú, nespravíš nič.
Tak jej musíme pomôcť.
Elizabeth.
Bea!
Čo to robíš?
Čo to robíme? Toto je hlúposť!
Čo to tu stváraš?
Bea?
Panebože. Kde trčíš?
To je tvoja izba. Pekná. Klasika.
Našiel som ho. Pracuje v meste.
Vravel som, že nájdem hocikoho a hocikde.
Drž sa, maličká. Je to na tebe.
Plásť a dýka!
Dúfam, že to vyjde.
PRÍSNE TAJNÉ
Podľa tohto máme byť v ďalšom bloku.
Musíme sa pohnúť.
Okej, tak si to zhrňme.
To za ním fakt ideme?
- Áno! - Okej.
Páni. Normálne že teraz?
Veľmi nám nepomáhaš.
No dobre, ale ako vôbec zistíme, že je to on?
Všetko je v zložke.
Hej, to je on.
Ach, jaj.
Fúha. Na toto nie som pripravený. Asi budem grcať.
- Vidíte ho? - Je v pohybe. Poďme!
- Kde? - Pohyb. Švihom!
Mal som si dať oblek!
Ďalší!
Ach, jaj.
Vyzerá
úžasne!
Páni! Pozrite naňho!
Aký je štíhly!
Kedysi vyzeral, nuž, viac ako ja.
A tuším má aj nový účes.
Podľa mňa to bude pot.
Je vo mne toľko emócií!
Teraz máme šancu.
Okej. Tak bež dnu.
Počkať, čo?
Nemôžem tam ísť sám.
Tak choď s ním.
Nie, obávam sa, že to nepôjde.
Nehovorím, že sú verejné vécka moja nočná mora…
Neskutočné.
…ale isto sú v prvej jednotke.
A vbehla tam. Tak choď, šup-šup.
„Dvadsať percent tretieho kvartálu na budúci rok…
Dvadsať percent tretieho kvartálu na budúci rok.
Pýtate sa, ako je to možné?
Možno sa pýtate, ako je to možné?“
No tak, spamätaj sa.
Choď!
Teraz.
„Dvadsať percent v treťom kvartáli budúceho roka.
Ako viem, že je to možné?
Ako viem, že je to možné?“
To zvládneš.
Jasné? To dáš.
Neplač.
Neplač, prosím ťa.
No tak, pozri na mňa!
Neplač.
No tak.
No tak!
Preboha.
Ako to šlo? Božemôj!
Tak poď!
Zbabral som to.
Nechutné. Poď už.
Bože, už to ide, však?
- Cal, miznem? - Pochybujem, že to funguje takto.
Páni, asi budem vracať.
Nuž,
skúsili sme to.
Nevyšlo to.
Nechápem to. Veď stáli tesne vedľa seba.
Hej. Budem vracať. Alebo som hladný. Jedno z toho.
Možno nebola správna nálada.
Úprimne, tá hudba bola strašná.
Hej, fakt sa potrebujem najesť.
Umieram od hladu.
To je ono.
Čo je ono?
Nestraťte ho.
Želáte si?
Áno.
Mám tu donášku.
MENO: BLUE FARBA: FIALOVÁ
DIEŤA: JEREMY *RODIČIA MALI PEKÁREŇ
Páni.
Pán Griffith.
Môžete ísť dnu.
Zvládneš to.
Okej.
Zdravím. Vďaka, že ste si na mňa našli čas. Teším sa, že som tu.
Myslím, že to bude stáť za to.
Páni.
To bolo teda…
To bolo skrátka…
BLAHOŽELÁME
Blahoželám.
Dokázala si to.
My sme to dokázali.
Je z nás celkom fajn tím, nie?
Áno, je.
- Okej! - Robila si aj náramky?
Jasné, mala som ich plnú ruku.
Ďakujem veľmi pekne.
Kde si bola?
Prepáč, bola som len s kamarátmi.
Poď dnu, poď.
To nič, babka.
Nič mi nie je, sľubujem.
Nejde o teba.
To tvoj otec.
Určite je v poriadku.
Vezmi si, čo potrebuješ, a porozprávame sa v aute.
Kľúče. Kde mám kľúče?
Nemôžem tam ísť.
Skrátka nemôžem.
To nič.
Nič sa nedeje.
Musíte mi pomôcť.
Som tu pre teba.
Druhýkrát to neprežijem.
Čo neprežiješ?
Rozlúčku.
Tak sa nelúč.
Neviem, čo povedať.
Čo mu mám povedať?
Povedz mu príbeh.
Ďakujem.
- Počkáte tu chvíľku, prosím? - Pravdaže. Ďakujem.
Bea.
Tvoj ocko má za sebou dlhý deň.
Potrebuje si len oddýchnuť.
Ahoj.
Vieš…
Pracujem na tom príbehu.
A už ti o ňom môžem povedať.
Je to príbeh
o malom dievčati.
O malom dievčati, čo bolo také smutné
a také vystrašené,
že robilo, čo mohlo, aby sa uzavrelo pred svetom…
…a nemuselo už nikdy nič cítiť.
Ale nedokázalo to.
Nemohlo, lebo niekoho má…
…jednu kúzelnú osobu…
…ktorú skúšalo odohnať, ako len vedelo…
…a veľmi sa snažilo vyrásť…
…on ho nenechal.
Len sa ho držal
silnejšie a silnejšie.
A iróniou je…
…že jedine pri ňom sa cíti celkom v bezpečí.
Nikde inde byť nechce.
Takže nemôžeš nikam ísť.
Som len dieťa.
Prosím, ocko, prosím.
Prosím.
To je naozaj pekný príbeh.
A čo bolo ďalej?
Ľúbim ťa.
Prebral sa! Je hore.
Hej.
Otvor mi.
Haló?
Kto je tam?
Otvor mi.
Snažíš sa tam dostať?
Áno. Býva tam môj kamarát.
Tvoj kamarát?
Pomohol mi, tak som sa mu chcela poďakovať.
Mrzí ma to.
Tam nikto nie je.
Tak fajn.
To je asi všetko.
Hej, môžeme sa sem predsa vrátiť.
MENO: BLOSSOM DIEŤA: MARGARET
MÁ RADA: POOBEDNÝ ČAJ ÚČEL: TANEC
MENO: LEWIS DIEŤA: CHARLIE
Máš všetko?
Okej, hneď sa vrátim.
MAMKA – OCKO – JA
Práve som sa s tebou šla rozlúčiť.
Bol si to ty.
Celý čas si to bol ty.
A hrozne ma mrzí, že som si na to nespomenula skôr.
Možno si myslíš,
že ťa už nepotrebujem.
Že som vyrástla.
Takže
som ti prišla povedať,
že ťa budem potrebovať vždy.
A najmä, keď vyrastiem.
Stačí zavrieť oči
a všetko sa mi vráti.
- Fuj. - Nechutné.
Pamätám si, že ako malá
som rozprávala jeden príbeh.
Ako starnem, často si naň spomínam
a pochybujem o istých detailoch.
Ale vždy, keď sa to stane, si pripomeniem,
že sa treba nadýchnuť…
…a opýtať sa samej seba:
„Čo ak?“
Zvládnu to.
Ona to zvládne.
Tak…
Pôjdeme dnu?
Panebože.
Danny, som späť!
Vyzeráš super. Parádna brada. Koľko máš rokov?
Plásť a dýka!
No čo už.
Len poď, poď.
To zvládneš.
Poďme.
Ahoj.
Môžem sa ti k niečomu priznať?
Nie som si istý, čo vlastne pizzová rolka je.
Asi som to mal povedať skôr, ale…
- Je to ťažké? - Trochu.
Fakt? Tak fajn. Neboj, zvyšok odnesiem.
- Dobre? - Dobre.
Čau, Keith.
Preklad titulkov: Martin Vranovský
S LÁSKOU SPOMÍNAME NA NÁŠHO PRIATEĽA LOUISA GOSSETTA JR.