Vroče, vroče, vroče.
Spomnim se, da me je mama vedno prosila,
naj ji povem zgodbo.
Nisem vedela, zakaj.
Mogoče ji je to izvabilo nasmeh.
Da je malo pozabila.
Prihaja!
Pozdrav.
Šele veliko pozneje sem spoznala, da te zgodbe
niso imele nič z njo.
Ko sem dojela, da najpomembnejše zgodbe, ki jih lahko povemo,
pripovedujemo sebi.
Sta pripravljena?
Bu! -Ojoj, prestrašila si me!
Medved, ne vidiš, da se pogovarjam?
Abrakadabra!
Bea! Sijajno.
Čav, babi. -Čav. Rad te imam.
IP
Ne vem, ali si ga videla. Vstopi.
Pomaga mi parkirati.
Še srečo sva imeli, ker pozno popoldne večkrat
ni prostora.
Potem krožim okoli bloka
in če imam srečo, lahko parkiram.
O, madonca.
Stopnice!
Mislim...
Dobro.
No, pa sva tu.
Kar pridi.
Ni se dosti spremenilo, se mi zdi.
Razen...
Je bil ta kavč že prej tu?
Mislim, da ni bil.
Tako.
Ne vem, zakaj sprašujem tebe,
ker si bila tako majhna.
Malo sem nakupila, ker...
Si sploh lačna? Če...
Kar povej mi, če bi jedla.
Kuhinja je tukaj.
V redu.
Tukaj...
Rjuhe so sveže
in na stolu je nekaj čistih brisač.
In tule, morda se spomniš, je še nekaj posebnega.
Shranila sem vse risbe, ki si jih takrat narisala.
Komaj sem dohajala misli
v tvoji glavici.
Babi?
12 let imam.
Zdaj tega ne počnem več.
Jasno.
Vse tole bom spravila
sem noter.
Tako.
Opravljeno.
Odpraviva se, da te oči ne bo čakal.
Verjetno boš jedla z njim.
Lahko tudi tu kaj poješ. Ti kaj pripravim?
Kje so ključi?
Založila sem jih.
Ključi, ključi.
Takoj pridem.
NASMEHNI SE
Kako se počutiš? -Dobro!
Grem po zdravnika, da se bosta pomenila.
Ja, povej mu, da sem tu.
Kako si pa prišla sem?
Oprosti za to.
Nisem ravno za ples.
Če pa bova plesala, bova tako, kot je prav.
Hočeš?
Dobro, plesala bi. Dajva. Zaplešiva.
Dve, tri, štiri, pet, šest.
Dobro ti gre.
Tako. Ja. Ja, to je to.
Še konec, še konec! Daj, punca. Tega nisva vadila.
Hvala, sodniki. Bodite popustljivi.
Aplavz me ohranja mladega.
Bea, to je Janet. Janet, to je moja hči Bea.
Zelo me veseli, Bea.
Oče te ves čas omenja.
Tudi mene veseli.
Kaj ti pa dajejo? -To?
Čarovnija je.
Dobro, pustila vaju bom. Ti lahko kaj prinesem, Bea?
Hočeš kaj? -Ne, hvala.
Zame samo burger. Dvojni sir, slanina. Holesterol.
Oči. -Ja?
Prav ima. Brokoli. Samo brokoli. Super.
In mogoče vodo. Oprosti, navadno je bolj za hece.
Kakšna je bila vožnja?
Žal mi je, da nisem mogel priti pote. Harriet je morala vaditi, ker je diva...
Oči.
Ni ti treba početi tega.
Česa?
Nisem več otrok.
Ni treba, da je življenje vedno zabavno. Razumeš?
Drži.
Zelo drži.
Vseeno se lahko trudimo.
Ampak veš, kaj?
Prav imaš.
Včasih res ni zabavno.
Denimo, da sva spet tu.
Spomnilo naju je na mami, ne?
Mogoče te celo skrbi, da se bo ponovilo.
Dobra novica je,
da nisem mami.
Nisem bolan.
Samo polomljen.
Mene bodo popravili.
Poglej me.
Operacija je preprosta.
Z mano bo v redu.
Obljubim.
Prav.
Tudi ti moraš nekaj obljubiti meni.
Da ne boš čepela tukaj.
Da boš hodila ven
in se zabavala.
Moraš priznati.
To bo nekoč sijajna zgodba.
Kaj?
Življenje v New Yorku?
Otroštvo.
Pozneje se bova nekam peljala.
Z veseljem.
Že dolgo se nisva nikamor. Zelo prijazno od tebe, Veta.
Tu me počakaj, Elwood. Takoj pridem.
Udobno se namesti, Harvey.
Tako. V redu?
Veta bi govorila z nama.
Z rolko je v 11 mesecih prevozil Kanado
in zbral več kot 14 milijonov $ za boj proti srčnim obolenjem.
Prevozil je več kot 8000 km.
Živjo.
Kaj? A me...
Ojoj.
Ojoj, ojoj, ojoj.
Slabo, slabo.
Pa sledi mi, sledi mi.
Ojoj, ne. Ne, ne.
Ne, stoj.
Počakaj! -Ojoj.
Koliko stopnic. Koliko stopnic.
Mislim, da mi je sledila. -Kako to misliš, sledila? Kdaj?
Zdajle. -Kako to misliš, zdaj?
Prav zdaj. Zdaj zdaj. Mislim, da me je...
Videla me je. -Kako to misliš?
V oči, bum.
Potem stran, stran. Stopnice, hop, hop.
In že je tu in prihaja.
Večja je in hitrejša in mislim, da...
Živjo?
Prosim, odidi.
Jaz...
Hotela sem pozdraviti vašo punčko.
Nobene punčke ni. Odidi, prosim!
Prav.
Pod vami živim.
Nikogar nimam za pogovor.
Kdo...
Kdo je? -Oprostite, samo...
Ti si.
Raje pojdi nazaj dol. Prepozno je, da bi bila tu!
Ja, gospa.
Harvey!
Harvey?
Živjo.
-So zame?
V bistvu ne. Za mojega očija. -Hecam se.
Bi igrala šah?
TV ne dela.
Oprosti?
V redu je. Nisi ti kriva.
Zato mi je mami prinesla šah.
Damo.
Kaj se je zgodilo? -Padel sem. Stalno padam.
Zlomil sem si nogo.
In še trtič...
Troti... Ne. Truti...
Tartufi?
Rit sem si zlomil.
In še roko? Od kod si padel? -Ločena dogodeka.
Štekam. -Mimogrede, jaz sem Benjamin.
Jaz pa Bea. -Kul. Kaj to pomeni?
Nič. Tako me je klicala mami.
Všeč mi je. Samo Bea.
Lepo te je bilo spoznati. -Tebe tudi.
Veš, kje me najdeš.
Pobegnil sem. Ne povej Janet.
Srečno med odraslimi! -Oči
O, živjo.
Nehaj se šaliti. -Nikoli.
Ojoj. Koliko stopnic!
Pojdiva, takoj. -Nikamor ne grem. Nalil sem...
On je. -Ojej.
Prisežem, to počnem zadnjič. Nikoli več. -Oprosti, kako sem kriva jaz?
Če pustiš slike zunaj, jih bo našel. -Vem, da nisi kriva.
Ne bom poslušala. -Oprosti.
Jaz mu ne bi dovolila... Prvič, prevelik je. Preprosto prevelik.
In drugič, vse ostalo.
Ogromen je. Kako je prišel gor?
Lepa hiša. Pomisli. Nekoč... -Druga etaža.
Kot da vem, kako je prišel gor.
Dobro, ti pojdi okrog... -Pojdi že.
Nesramno.
Blue!
Blue?
Dovolj mi je.
Prisežem,
če mi ne boš ta hip odgovoril,
bo to, da lahko izgineš, še najmanjša...
Živjo.
Glej, glej. -Ja, ja, vem, kaj si misliš.
Ampak v resnici me obožuje!
Super nama gre! -Tako? Jokala je celo uro.
Daj, no. Celo uro? Si ti ne zdi, da malo pretiravaš?
Veš, kako hudo je jokati celo uro?
Vzemi stvari, odšla bova. -Ne, ne, ne.
Ne boš me odpeljal. Ta je prava. Idealno se bova ujela. Prisežem.
Si govoril z njo?
Ne. Nisem mogel, ker je jokala.
Tako je. In to ni v redu.
Te je sploh videla? -Malo je manjkalo.
Malo je manjkalo? -Absolutno! Skoraj lahko zagotovim.
Se mi zdi.
Kaj se je zgodilo? -Uspavala je strašljivo punčko.
Potem je pogledala gor. Vem, da je nekaj začutila.
Počasi sem odšel proti njej. Ko sem bil blizu, sem...
Čakaj. -Sem...
Kaj počneš?
Ne, ne, ne. Ne kihni. Ne smeš kihniti.
Blue.
Če boš to naredil, prisežem, da ne bom nikoli več govoril s tabo.
Ne smeš. Ne. Ne. Prosim.
Ne, ne, ne, ne.
Igrajva še enkrat! -Super. Ja!
Živjo.
Ojoj.
To raje pusti.
Kaj je to? -Samo ploščo menjam.
Tečen je, če se kdo dotika njegovih stvari.
Ničesar ne prijemaj.
Vidiš? -Kdo si?
Kako to misliš? Blue sem, Modri!
Vijoličen si.
Ja, bil je barvno slep in... -Kdo?
Moj otrok! Se spomniš?
Kaj? -Daj no, Blue!
Seveda se ne spomni. Misli, da jo boš pojedel.
Oprosti mu.
Zelo prikupna neroda je, ampak kljub vsemu neroda.
Hvala. -Ni za kaj.
Bi naši gostji pomagal vstati, prosim?
Tako, ja. Velik prst.
Krasno. Bravo, Blue.
Začnimo znova, velja? Kako piješ čaj?
Ne pijem ga.
Kakšna punca ne pije čaja? -Ne pomagaš!
Jaz sem Blossom. Blueja že poznaš. -Spet jaz.
In to je... -Ve, kdo sem.
Midva...
Od prej se poznava.
Že dolgo nisi bila tu.
Ko sem te zadnjič videl, si bila...
Manjša.
Kaj se dogaja? -Razumljivo vprašanje, glede na...
Ej!
Ej? -Ja, ej.
Kaj, bomo vse skupaj zapakirali v lep rožnat paketek?
Vsaj poskusiti moramo. -Dovoliš?
Bi jo nehal dregati?
Oprosti. Če je pa tako razburljivo!
Kaj? -Da si se vrnila!
Blue! Dovolj, tiho.
Kaj je to?
Kolikokrat sem ti rekel, da se ne dotikaj mojih stvari?
Daj, no! Bilo je v abecednem redu
in zloženo po barvah. -Si rekel...
Tvoj otrok? -Ja. Ime mu je Jeremy.
Ja, še več bom izvedel o Jeremyju!
Potem v tisti hiši živi Jeremy?
Ne. To je drugo. Samo poskus združevanja.
In lahko bi bilo uspešno, če ne bi bilo saj-veš-koga.
Veš, kaj? Sam jih zloži. Dovolj imam.
Vsega imam dovolj.
No, prav. Za njim je zelo dolg dan.
Ampak ti... Gotovo imaš kup vprašanj.
Vas je še več? -Reci ne!
Ja. -Ja, veliko več.
Skoraj vsak otrok ima enega. Je imel.
Kaj? -Prijatelja.
Izmišljenega prijatelja?
Ipa. Mi rečemo "ip".
Štekaš? Izmišljeni prijatelj.
Ali pa isti pliš! Vse je mogoče!
Auč. Ne prehitevajmo se.
Da ji ne bodo oči padle iz glave. -No...
Kaj se je zgodilo nocoj? -Poskus uvajanja z novim otrokom.
Zagnali smo nov projekt.
Mi? -On.
Kakšen projekt?
Nekakšno agencijo za združevanje. Ipom pomaga iskati nove otroke.
Nove? Kaj se je zgodilo s tvojim?
Odrasel je. Ne potrebuje me več. -Ne?
Žalostno. -Bolj je grozljivo.
O, ne.
Če me ne potrebuje... -Blue.
Me ne vidi. -Tukaj sem.
In če me ne vidi... -Poglej me.
Mi preostane le, da izginem. -Blue.
Srečen kraj! Srečen kraj!
Kava in rogljički.
Dobro. Dobro. -Kava in rogljički.
Kava in rogljički. -Prav.
Kava in rogljički. -Tole je precej velik zalogaj.
Ja, res je. Velik zalogaj.
Za vse nas. Najbolje, da nehamo. -Kar dobro se drži.
Hvala. -Malenkost.
Vsega je bilo preveč. In zelo pozno je!
Nihče od nas noče biti na napačni strani vrat,
ko pride čarovnica.
Pojdi domov. -Cal, otrok je še.
Nisem.
Toliko o tem.
Lahko noč.
Ježeš, prestrašila si me.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Že greš?
Palačinke sem spekla.
Ojoj, prilepile so se na ponev.
Imam še kosmiče in grenivko. -Nisem prav lačna.
Če kaj potrebuješ, mi povej.
Bom. -Dobro.
Ljubi bog.
Je kje kaj hrane? -Jasno.
Kaj bi jedla? Pravo ali hitro hrano? Ja.
Avtomat je na koncu hodnika na desni.
Kaj pa ti tukaj?
Kaj počneš? Zlezi ven! -Z veseljem bi, ampak ne čutim nog.
O, groza. Daj mi roko.
Daj mi roko.
Roko. Daj že.
Daj. -Ne, nehaj.
Vstani. -Počakaj, počakaj.
Dobro.
Močna si.
A lahko še enkrat? -Vstani, vstani.
Vstani.
Je to hotel?
Zakaj si tukaj? -Zakaj si ti?
K očiju sem prišla.
Ima strto srce? Gotovo je strašno.
Kaj? Ne, nima. Kaj počneš tu? Ne smejo videti, da se pogovarjava.
Zakaj ne?
Ker so tu pravi ljudje. Mislili bodo, da sem nora.
Daj, no. Samo otrok si.
Živjo.
S kom se pogovarjaš?
V redu.
Odpri. -Dobro.
Odpri. Z mano je tvoj...
Stvor.
Kaj sploh si? -Ip.
To vem. Ampak kaj?
Ne vem.
Končno. -O, ti si.
Živjo.
Hočem, da se neha. -Grozno! Skuhala bom čaj.
Jasno je povedala, da noče... Pozabi.
Da se kaj neha? -Vse skupaj. Odveč mi je.
Ne vem, kaj naj rečem, ampak ne gre tako. -Kaj ne gre tako? Kaj se mi dogaja?
Izbrana si. -Ne! Ne. Da ne razvije kompleksov.
Že tako ali tako je dovolj razdražljiva. -Izbrana za kaj?
To je pravo prekletstvo. -Končno si dojela.
Ne, ne. Veliko dobrega lahko narediš. Vse nas lahko rešiš.
Koga? In ne reci ipe.
Dovoli mu, da reče, sicer mu bo razneslo glavo.
Prav.
Ipe!
Hvala. -Kako lahko jaz pomagam?
Ne moreš. -Seveda lahko.
Samo s svojimi otroki bi radi bili,
ampak oni so nas pozabili.
Zato potrebujemo nove.
Pomagaj nam jih najti. -Kot vedno pravim,
boljše nov otrok kot biti brez, pač, no, otroka.
Tega ni nikoli rekel. -Sem pa mislil.
Torej ti pomagam najti nove otroke in to je to?
Vse bo spet tako kot prej? -Pazi, kaj si zaželiš.
STARI ČASI, SKUPNOST UPOKOJENCEV
Rada bi jih spoznala. -Koga?
Vse ipe, ki so ostali brez otrok. -Nemogoče.
Zakaj?
Zato, ker ne morem kar priti s tabo... -Kam?
Nikamor.
Potrebuješ pomoč.
Sploh se ne zavedaš, kako prav imaš. Ampak ne tako, kot misliš.
Po tistem včeraj je jasno, da ti združevanje ne gre od rok.
Misliš? -Lahko ti pomagam.
Kako?
Ker sem otrok.
No...
Velja.
Kam greva? -Po pomoč.
H komu? -K nekomu, ki je bolj usposobljen.
Zame je tole pretrd oreh.
Mimogrede, zdi se mi zelo lepo.
Kaj? -Da jim tako pomagaš.
Nimam izbire.
Ne pustijo me pri miru.
Kako dolgo jih že vidiš?
Odkar pomnim.
Kje živijo?
Živijo, če lahko uporabiš ta izraz, kjer so otroci. Ali so bili.
Je...
Čarobno?
Kaj? -Kamor greva.
Bilo je. Tu sestopiva.
Tu sem že bila. -Res?
Ja, z mamico. -Se ti spomin vrača, kaj?
Počakaj.
Ipi živijo tu?
Upam.
Zaklenjeno je.
Dal ti bom minutko, da razmisliš o tem. Počakaj, tja zadaj bom smuknil po ključ.
Pustil me boš samo?
Nikoli nisi sama! Mislil sem, da to že veš.
STARI ČASI
Res hočeš? -Ja.
Ker ne moreva vedeti, kdo je danes za vrati.
Je kateri od njih strašen? -Še huje.
Obupani so.
Vicky. Kako se imaš?
Nov parfum? Diši kot... V redu, ne bom vsiljiv.
Prišel sem k El Capitanu. Ja, k staremu medvedu.
Prav.
Zbudi se.
Je vaša hči živela pri svoji materi? -Glasno.
Uporabljali ste njeno komunalo.
Vaš mož pravi, da hčerka ni živela pri...
Pojdiva. Pridi.
Zakaj je to tu?
Živjo, Todd!
Dobro, začnimo kot vedno. Vdihnite.
In ven.
Noter.
In ven.
Odlično. Kdo bi začel?
Mislim, prejšnji teden sem se dobro počutil,
ta teden pa ne vem, kaj se je zgodilo!
Saj je v redu. -Naenkrat sem čisto iz sebe!
Pa smo tam. -Že slišim violine. Imam prav, Terry?
Daj, no! -Ted, dobro veš, da je viola!
Ni lepo. Nikomur ne pomaga. -Družba, družba.
Preseči moramo prepričanje, da nas otroci hočejo pozabiti.
Izkusijo nekaj, zaradi česar pozabijo.
Ko bi ga lahko vsaj še enkrat videl. Da bi mu povedal, da sem tukaj!
Vedno sem bil tukaj!
Ej, ej. Ne po ogrinjalu.
Strupeno je. -V redu je. Nekdo bo prišel počistit.
Poslušaj, dohtar. Mastno plačujem, ta smrkelj pa vsakič porabi ves čas.
Doktor, vprašanje. Je možno, da so otroci prave zgage?
O, groza. Je to otrok?
Kaj praviš? -O, hudo.
Kakšen je olupek?
Kakšen je na otip?
Se z njega odbija svetloba?
Ali se ne? Ja.
Judith, pokrij se. Vzemimo si odmor.
Cal. Dolžan si mi dvajsetaka s tiste žurke s peno.
Ja. Rekla sva, da ne bova govorila o tem. Na glas.
Nekoga moram najti, ampak nevpadljivo.
O, živjo. -Živjo
Živjo.
Je to... -Ne.
Ja. -O, fant.
K Lewisu moram. Kje je?
Seveda. Mislim, da je šel k bazenu. -K bazenu. Prav. Pojdi, pojdi.
Ne skrbi. Srečno!
Dajte, no. Povedal sem vam že.
To ni hrana. Umetnost je.
Kako se počutiš? Ti obžalovanje že stiska grlo?
Ej, Cal! -Ljubi bog, Cos!
Kdo je punca? -Kaj je s tabo?
Ej, krompirček. -Prijateljica je.
Kakšna?
Močnejši si, kot se zdiš.
Veš, da bom izvedel. -Tako? Briga me.
Špijonaža!
Zdaj veš, zakaj živim sam?
Keith!
Kakšen otrok ustvari nevidnega ipa?
Je ležal na tleh? -Kdo ve?
Dol in gor in dol in gor in dol in gor
in dol in gor in dol in gor. Pokrčite kolena, dame!
Sem rdeča? -Si.
Še dobro!
Pridi.
Lewis, rad bi ti nekoga predstavil.
Živjo, Elizabeth.
Lepo, da sem te spoznal. -Hvala.
Ti je razkazal naš dom?
Malo. -In kaj praviš?
Ni tak, kot sem pričakovala.
Rada bi pomagala združevati.
Lewis je star 93 let.
Ustanovil je ta kraj. Naučil te bo vse, kar moraš vedeti.
Ni tako, Lewis? -Calvin.
Ni bil vedno tak.
Ne? -Ne.
Calvin je bil prej klovn. Ti je povedal?
Ne. -Res je.
Pred vsem tem je skrbel samo za to, da te je nasmejal.
Ne več.
Dobro.
Vidim, da imata vse pod nadzorom. Pojasnil ti bo.
In najbrž hotel, da povoskaš avto.
Če ti ne bo razkazal kraja,
ga ti razkaži njemu. -Kaj?
Ta kraj je lahko vse, kar hočeš.
Potrebuješ samo kanček domišljije.
Ne, ne, ne, ne.
Ne, nehaj.
Pokaži, kako ga vidiš v svoji glavi.
Tako, ja.
Ne.
Kaj se dogaja?
Nič, Matt. Vrni se noter. Tako.
Kaj počneš, kihec? Pomagaj mi. -Nekaj se dogaja.
Nič se ne dogaja!
To!
Pojdi noter. -Ne, ne. Rad bi videl.
Ne, rad bi videl, rad bi videl! -Noter!
Hudo.
O, hudo, kot v sanjah je!
O, hudo! Je tu bazen? -Opa. Lepo.
Žal mi je.
Cal?
Si v redu?
Od kod pa ti?
Ne, ne, ne. Ne sadja!
Prihaja hodeča paleta. Pazi, pazi!
Butec! Kje imaš oči?
Kje si pa bil? Že več kot pet minut te čakamo!
Na vrsti si. -Kako to misliš?
Dajmo, na oder!
Gremo!
Dajmo!
Hvala.
Pa dajva.
Pazi!
Glej, kdo se je vrnil.
Vrnil si se. -Je z njim vse v redu?
Kako zabavno.
Kakšen pa si? -Je ritka v redu?
Si rekla G4? Tombolo sem zadel!
No, bolj čudnega razgovora za službo še nisem doživel.
Lepo, vsaj ti se zabavaš.
Sva zdaj partnerja? -Ne prenagliva se, prav?
Keith!
Jutri se vidiva.
Veš, česa ti ne povedo o bolnišnicah? Da ni dobrega čtiva.
Kako gre tvoja zgodba?
Nimam časa zanjo. Službo imam.
V redu. Najbrž te ne smem ničesar vprašati.
Ne. -Prosta si.
Vidiš?
Ni vse izgubljeno.
Živjo.
Imaš nadzvočni sluh ali kaj? -Ne. Samo čakal sem te.
TV še ne dela.
Lahko bi ga popravili.
Iskreno? Mislim, da ima mami prste zraven.
Tvoja mami? -Ja.
Pravi, da zasloni scvrejo možgane.
Da ga ni ona pokvarila?
Veš, kaj? Službo imam.
Hudo. V slaščičarni?
V agenciji za združevanje.
Karkoli je že, vem, da ti gre super. Srečno!
Hvala.
Ej. -Ja?
Si kdaj imel izmišljenega prijatelja?
Ne.
Ga hočeš?
Prav!
Star je osem ali devet. Ipe razvrstiva po konjičkih.
O, fant. -Krasno.
Morda se kateri spozna na čaranje in fantazijo.
Srečno.
Fantazija je Pandorina skrinjica.
Se kdo spozna na superjunake? -On.
Umetnost? -Ja, tudi.
Ali TV. -Ne bom še enkrat prosil.
Obleci se, neprijetno nam je. -Hlače.
Kako se počutiš? -Odlično.
Ti? -Ja. Po pričakovanjih.
Tvoj projekt je. Začnimo.
Pošlji jih noter.
Dobro. Kar sem naj sedem? V redu.
Prima. Živjo. -Živjo.
Noro! Čisto sem iz sebe!
Kako ti je ime?
Ally sem.
Sonči.
Andromedus tretji, sin...
Steven.
Pok. Včasih, ko postanem živčen, se...
O, groza.
Ni razloga, da bi bil živčen. Super ti gre.
Srčkana je.
Moja deklica je bila Tabitha.
Klicala me je Sami, ker...
Ker sem samorog! Oprostite, zelo sem živčna.
Od kod prihajaš?
Izvorno? Iz Filadelfije.
DeKalb, Illinois.
Spokane.
New Jersey. Brez komentarjev, prosim.
Večinoma iz trgovine.
Preselili smo se leta 1983. Ne, 1984. Ja, hudo je bilo.
DRUŽINA SE JE PRESELILA.
Res hudo.
Poughkeepsie? Oči, no.
Kot bi se preselili na Luno, imam prav?
Ni smešno.
Si pripravljen?
Na kaj?
Karkoli.
Vsak dan sva pripravila predstavo. Včasih več kot eno.
Stalno so me dodelavali in obnavljali. Razumete?
Nisem pa dobil laserjev, da bi streljal z očmi.
Ne bom lagal, da urnik ni bil naporen, ker je bil.
Ampak ko na koncu slišiš smeh občinstva...
Noro! Strici...
Strici so bili najboljši.
V redu. Pripeljala sem prijatelje. Povej, katerega vidiš.
Prav.
Dobro. Vidiš njega?
Ne. -Sploh ne?
Nič hudega. -Kdo je mulo?
Nič?
Zame je bil najtežji čas za spanje.
Mami preprosto ni dojela.
Naj vam povem nekaj o temi.
Vsi otroci se je bojijo. Do zadnjega.
Tudi če ne priznajo. Zakaj?
Ker nočne lučke ne pomagajo! Zato.
IME: ALLY NAMEN: VAROVATI
Ja, mami, to je tvoja dolžnost, super ti gre.
Ampak nekaj mi povej. Ko boš malega dala spat,
kdo bo pazil na Poughkeepsie?
Vidiš tega? -Dobro, začnimo.
Ne. -Kaj pravi?
Še enkrat ga vprašaj. -Še enkrat vprašaj.
Res? -Ne.
Dovolj, bom kar sam.
Mami je rekla, da od bonbonov boli trebušček, jaz pa...
O, groza.
Še moje oči ga okušajo. -Zelo mi je žal.
Ga ne čutiš v zrklih?
Vsakega najdem. Kjerkoli!
Nehaj! V redu, v redu. -Ampak od kod si?
Kot da bi ti povedal.
IME: COSMO
Najlepša hvala, gospod. -Čeden in zabit.
V mojih ustih je.
Zdiš se mi prijazna, zato bom odkrit. Na začetku sem mislil,
da me je ustvaril kot prispodobo.
Čisto možno, da je mali pravi genij, ne?
Ne!
Bilo je v Arizoni in bil je žejen.
IME: LED NAMEN: ŽEJA
Ne glej ga v oko.
Katero? -Dobro veš, katero.
Samo zahvalil bi se, da delate to. Vsem nam veliko pomeni.
Ne.
Mislim, da ne ve, kaj hoče. Kaj sploh hočeš?
Kdo je naslednji?
Keith!
Ne. -Strinjam se.
Ja, ta te samo zmede. -Keith je najhujši.
Najraje je jedel rogljičke. Kar je bila goljufija,
ker so imeli starši pekarno pod stanovanjem.
Bilo je priročno. Pojedla sva veliko rogljičkov.
In kruha. Veliko ogljikovih hidratov.
Testenin pa ne, kar je zanimivo.
Ampak vse, kar so spekli, je božansko dišalo.
Ne, ne, ne!
Videli ste! Vidite. Tako je vse moje življenje.
Ne.
Je še kakšen?
Ne.
Ni se obneslo.
Žal mi je.
Nič hudega. Saj imam tebe.
Naporno je biti navdušen.
Čas je, da greš spat.
No, kako je šlo?
Ni uspelo.
No...
Mogoče ni bilo namenjeno.
Ves ta čas so iskali nove otroke,
zato so pozabili na prejšnje.
Ampak ti so odrasli.
Ne potrebujejo jih več.
Vsi potrebujejo svoje izmišljene prijatelje.
Zlasti ko odrastejo.
Pozabili so.
Tega, kar imaš rad, nikdar ne pozabiš.
Vedno se lahko vrneš.
Kako? -S spomini.
Ti živijo večno. V srcu.
Včasih moraš samo najti pravi način, da jih zvabiš ven.
Zame je to vonj morske sapice.
Ali zvok korakov, ki hitijo po promenadi.
Potem samo zamižiš
in vse privre nazaj.
Greva? -Končno si vprašala.
Počakajte me!
Ni slabo, kaj?
Super je. Poglej to. -O, hudo!
Je tole roža? -Srčkano.
Daj! Daj še meni.
Hvala, prijazni gospod.
Poglejte to. -Te so dobre.
Ta noč je najboljša!
Hudo! Glejte me!
Naprej, prijatelji!
Enkratno! -Mi daš malo?
Ugasni. Moraš se spočiti. Jutri bo zate pomemben dan.
Kaj bo že jutri?
Nehaj.
Nikdar.
Pred odhodom na letališče sem še zadnjič šla plavat.
Običajno se potegneš ven, ne?
"Op" in noge gor. Jaz pa zaradi zlomljene noge nisem mogla.
Bi še košček? Nisem vedela, kakšno imaš rada,
zato sem vzela kar vse. -Super je.
Izkazala si se.
Dobro.
V redu.
Babi? Te lahko nekaj vprašam?
Jasno. Karkoli.
Kaj si hotela postati, ko si bila otrok?
No...
Kaj? Ojej.
Dobro vprašanje.
Ja, no...
Sanjala sem, da bom plesalka. -Res?
Zakaj si tako presenečena? Tvoj dedek je menil, da sem prav čedna.
Te je videl plesati? -Seveda.
Nekaj ti bom pokazala.
O, ja. Madonca.
Tvoja babica.
Lepa si. -Njemu se je že zdelo.
Takrat sem se tresla kot šiba na vodi. No, v dvorani.
Res? -Ja.
Bil je najpomembnejši dan v mojem življenju,
ker so izbrali samo šest šol za nastop
v očarljivem gledališču na drugi strani reke.
Še se spomnim,
kako so škripala tla v dvorani.
Glasba se je v valovih valila od orkestra.
Ko je prah padal, se je ujel v svetlobo.
Počutila sem se kot v sanjah.
In potem?
Deklica draga, odrasla sem. Postala sem previsoka.
Preveč okorna.
In prestara.
Iskreno, kdo bi gledal starko plesati?
No, bi še sladico?
Sladoled imam. Vsaj mislim, da ga imam. Če ni zgoraj že pomrznil.
Zakaj na sladoledu nastane led?
Nas že pogrešaš? -Je tukaj?
Kdo? -Blossom.
Živjo. Samo za dva ga je. Še ga bom skuhala.
Njena si.
Je to uganka? Obožujem jih. -Babičina. Njen ip si.
Seveda sem.
Nagajiv slog, očarljiv naglas. Ni bilo očitno?
Potem pa pojdiva. Spodaj živi. Ne bo verjela.
Bea, saj poskuša. -Vsak dan jo obiščem.
Berem z njo, z njo gledam TV, še skozi fazo pilatesa sem šla z njo.
Ni me videla.
Če se ne spomnijo, ne moreš nič.
Pa ji pomagajmo.
Elizabeth.
Bea!
Kaj počneš?
Kaj počneva? Trapasto je.
Kaj si ušpičila?
Bea?
Končno. Kod si hodil? -Tvoja soba? Všeč mi je. Stara šola.
Našel sem ga. V mestu dela. Rekel sem, da najdem kogarkoli kjerkoli!
Srečno, punči. Zdaj je vse na tebi.
Špijonaža!
Upam, da ti bo uspelo.
STROGO ZAUPNO
Piše, da je na naslednji ulici.
Podvizajmo se.
Dobro, še enkrat mi povej. Ga bomo zares obiskali?
Ja. -Prav. Hudo. Takoj zdaj.
Če se ne boš obiral. -Kako pa vemo, da je on?
Vse je v dosjeju.
Ja, on je.
O, fant.
Kriza. Nisem pripravljen. Slabo mi postaja.
Ga vidiš? -Prečka. Gremo.
Kam? -Hitro, zmigaj se.
Moral bi se čedno obleči.
Naprej!
O, fant.
Drži se...
Super!
Poglejta ga!
Kako je športen!
Prej je bil bolj podoben meni.
Spremenil je pričesko.
Po mojem je to znoj.
Preplavila so me čustva. -Zdaj je priložnost.
Dobro. Noter moraš.
Kaj? Ne morem sam.
Pojdi z njim. -O, ne, kar pozabi.
Javna stranišča niso moja največja môra. -Prosim!
So pa gotovo na vrhu. Pa je šla. Pojdi še ti, dajmo.
"20 % tretjega četrtletja prihodnje leto...
20 % tretjega četrtletja prihodnje leto.
Kako je to mogoče, pravite? Kako je to mogoče, sprašujete?"
Daj, vzemi se v roke.
Pojdi.
To je to.
"20 % tretjega četrtletja prihodnje leto. Kako vem, da je to mogoče?
Kako vem, da je mogoče?"
Saj bo šlo. Ne bo ti hudega.
Ne jokaj.
Prosim, ne jokaj.
Daj, poglej me!
Ne jokaj.
Daj, no. -Ne, ne.
Ojoj.
Kako je šlo? O, groza.
Pridi.
Zamočil sem.
Fuj. Pridi.
Je konec?
Cal, a že izginjam? -Kolikor vem, ne gre tako.
O, fant. Mislim, da bom bruhal.
No, poskusili smo.
Ni šlo.
Ne razumem, drug ob drugem sta stala.
Ja, bruhati moram. Ali nekaj pojesti. Eno ali drugo.
Mogoče vzdušje ni bilo primerno. Priznajmo, glasba je bila grozna.
Ja, nekaj moram pojesti.
Sestradan sem.
To je to.
Kaj?
Ne spustita ga z oči.
Lahko pomagam?
Ja.
Nekaj moram dostaviti.
IME: BLUE BARVA: VIJOLIČNA
OTROK: JEREMY STARŠI SO IMELI PEKARNO
G. Griffith.
Lahko vstopite.
Vse bo v redu.
V redu.
Pozdravljeni. Hvala za povabilo. Vesel sem, da sem tu.
Dober sestanek bo.
Bilo je...
Bilo je tako...
ČESTITKE
Čestitam.
Uspelo ti je.
Skupaj nama je.
Kar dobro sodelujeva, ne?
Drži.
V redu. -Si spletla zapestnice?
Jasno! Polno roko sem jih imela.
Najlepša hvala.
Kje si bila?
Oprosti, zunaj s prijatelji. -Pridi noter. Pridi.
V redu je, babi. Dobro sem, res.
Ne ti. Tvoj oče. Gotovo je z njim vse v redu.
Vzemi, kar potrebuješ. V avtu se bova pomenili.
Ključi, ključi. Kje so ključi?
Ne morem.
Preprosto ne morem. -Je že v redu.
Saj bo šlo.
Moraš mi pomagati.
Ej, tukaj sem.
Ne morem še enkrat.
Česa? -Ne morem se posloviti.
Potem se nikar.
Ne vem, kaj naj rečem.
Kaj naj mu rečem?
Povej mu zgodbo.
Hvala.
Tukaj počakajte. -Razumem. Hvala.
Bea.
Za tvojim očijem je dolg dan.
Počivati mora.
Živjo.
No...
Dodelovala sem zgodbo.
Zdaj ti jo lahko povem.
Govori o majhni punčki.
Punčka je bila žalostna,
bilo jo je strah.
Naredila je vse, da bi se skrila pred svetom.
Da ji ne bi bilo več treba čutiti.
Pa ni mogla.
Ni mogla, ker ima nekoga...
Čarobnega človeka,
ki je, čeprav ga je stalno odrivala,
čeprav je hotela čim prej odrasti,
ni izpustil.
Še bolj jo je stiskal k sebi,
močneje in močneje.
Najbolj smešno pa je,
da se samo z njim zares počuti varno.
Samo ob njem hoče ostati.
Zato ne smeš oditi.
Otrok sem še.
Prosim, oči, prosim.
Prosim.
Zelo dobra zgodba.
Kako gre naprej?
Rad te imam.
Buden je! Buden je.
Odpri.
Ja? Kdo je?
Odpri.
Bi rada vstopila?
Ja. Prijatelj živi tukaj.
Prijatelj?
Pomagal mi je. Rada bi se mu zahvalila.
Zelo mi je žal.
Tu ni nikogar.
Dobro.
Mislim, da je to vse. Saj se bova še kdaj vrnila.
IME: BLOSSOM OTROK: MARGARET
NAJRAJE IMA: POPOLDANSKI ČAJ NAMEN: PLES
IME: LEWIS OTROK: CHARLIE
Imaš vse?
Takoj bom nazaj.
MAMI, JAZ, OČI
Ravno sem se prišla poslovit.
Ti si bil.
Vedno si bil ti.
In strašno mi je žal, da se nisem prej spomnila.
Verjetno misliš,
da te ne potrebujem več.
Da sem odrasla.
Zato sem ti prišla povedat,
da te bom vedno potrebovala.
Zlasti ko bom odrasla.
Samo zamižati moram
in vse bo privrelo nazaj.
Fuj.
Kot punčka
sem pripovedovala zgodbo.
Ko postajam starejša, se večkrat ozrem nazaj
in se sprašujem o podrobnostih.
Toda vsakič, ko se zgodi, se opomnim,
da moram zadihati
in si reči:
"Vse je mogoče."
Ne bo jima hudega.
Z njo bo v redu.
No...
Greva noter?
Seveda.
Danny, vrnil sem se!
Poglej ga. Super brada. Koliko si star?
Špijonaža!
Tudi prav.
Daj, pridi.
Saj bo šlo.
Pojdiva.
Živjo.
Ti lahko nekaj priznam? Sploh ne vem, kaj je pica štručka.
Že prej bi moral priznati, ampak...
Je težko? -Malo.
Je? Kar pusti, drugo bom prinesel jaz.
Prav? -Prav.
Živjo, Keith.
En, dva, tri, štiri!
Prevod: po sinhronizaciji priredila Vesna Žagar
V LJUBEČ SPOMIN NA NAŠEGA PRIJATELJA LOUISA GOSSETTA JR.