Vi vänder inte, vet du.
Hey. På huvudet.
Jag vet inte varför du inte lät mig packa åt dig.
Tusker? Varför lät du inte mig packa åt dig?
Hör du det där ljudet?
- Vilket ljud? - Hör du det? Lyssna.
Det är ljudet av mig som ignorerar dig.
Vi vänder inte för att du kom på att du har glömt nånting igen.
- Inte om vi ska hålla din tidsplan. - Kan du köra lite fortare, tror du?
Om du kör saktare kan vi lika jävla gärna då dit.
Ja, ja, du får gå dit snart.
Vad sägs om att utforska femmans växels yttre regioner?
Okej, det var bättre. Hörde du inte vad den gjorde?
- Men det låter ändå som tvåan. - Nej då. Tvåan låter som tvåan i...
du vet, 80 kilometer i timmen.
Säg till om du vill använda grejen. Bara utifall att det är enklare.
Gps:en.
Nej. Nej.
- Det var därför vi köpte den. - Det var därför du köpte den.
Jag hatar den rösten, för det känns som att vara tillbaka i skolan-
-och bli utskälld för nåt man gjort.
"Du har inte svängt höger. Du ska svänga höger."
"Varför svänger du inte höger?"
senare uppklarnande. Forth, Tyne, Doggers bank...
Hur många årtionden måste man bo i detta land innan man fattar det?
Jag är nyfiken. Är det rogivande? Byt inte kanal, jag älskar den.
- Kommer du inte ihåg den här? - Nej, det gör jag inte.
Var var du på 70-talet? Sjung den med mig.
- Jag tror att jag behöver vila snart. - Verkligen?
Ett litet depåstopp.
Sam...
Jag är okej.
Okej, vi kör lite till och sen... stannar vi för i dag.
Det är onödigt att överdriva.
- Är ni klara? - Ja då. Tack så mycket. Tack.
Får jag fråga... ville du ha en?
Hans autograf? Du tittade och jag blev osäker på om du ville ha en.
- Tusker. - Det är okej. - Han är hemskt blyg.
Har du en penna på dig?
Men om du vill ha en så skriver han en. Han är blyg, men gör det.
Antingen på en servett eller om du har ett av hans pianoalbum, så...
- Tack. - Tack själv. Vad snällt av dig. Tack.
- Hur blev du den här personen? - Det vet jag inte.
Jag vet inte ens varför jag gör det. Det är inte ens kul hälften av tiden.
Varför gör du det då?
På grund av den andra hälften.
Skönt att komma ut på vägen igen, va?
Jag trodde inte att hon skulle starta.
Killen på verkstan sa att hon är i rätt bra skick, trots allt.
Det är bra. Hon har inte svikit oss än.
- Tack. - För vad?
Det här.
Jävlar.
Tusker?
Tusker!
Jävlar.
Fan!
Tusker.
Jag önskar att du lät mig laga mat oftare.
Det luktar jättegott.
- Jag känner mig som ett barn. - Sluta. Du är lysande.
- Åh, de här lökarna...! - Låt mig få göra nåt, okej?
- Kom igen, jag är inte helt värdelös. - Nej, du sitter där. Var tyst.
Hej.
- Är du okej? - Ja. Är du okej?
Jag är hemskt, hemskt ledsen att jag skrämde dig i dag.
- Kan du sluta be om ursäkt? - Nej, det är bara...
Du blev lite förvirrad. Och det händer, det vet vi båda.
- Jo, men det... - Kom igen.
Det ser ut att bli en klar natt. Ska vi ta fram teleskopet?
Då kan jag lära dig ett och annat.
Var har du lagt dina piller?
I tvättpåsen? Jag tror att det var där jag la dem.
- Sam. - Ja?
- Jag tog inte med dem. - Va?
- Jag sa ju att jag skulle ha packat. - Nej, nej. Jag tog ut dem.
Varför?
- För att jag inte ville ha dem. - Tusker, det är...
Vad? Det är mitt val. Jag ville inte ha dem.
Vi vet båda att de ändå inte hjälper.
Vi måste försöka.
Det är bara det att de påminner mig om att jag är sjuk.
Och jag vill inte det.
Inte just nu.
Är den nåt bra?
- Åh nej. - Den är...
Jag kämpar mig igenom den.
- Jag älskar det här stycket. - Ja, du säger alltid det.
Ändå spelar du det aldrig för mig.
Hur går det?
Det går inte.
- Nåt som du vill prata om? - Nej, nej. Nej, nej.
Jag säger till.
Skrivkramp?
- Vi spelar in ett band. - Va? Du vill aldrig spela in band.
Jag vet, men jag tog med prylen. Nej, det är okej. Jag klarar det.
- Du sa att du ville jobba lite. - Ja, jag vet, men...
Den skriver inte sig själv.
- Där. Du, du... - Okej.
Så... I dag är det den 20 oktober.
Och välkomna till "Demenstimmen" på BBC4.
- Ska vi ta det seriöst, eller? - Ja.
- Det ska vi. - Snart?
- Okej. Hur mår du? - Bra. Jag är glad.
- Har du trevligt? - Och du?
Aldrig ett trist ögonblick. Är du glad över att vara här?
- Jag är glad att vara med dig. - Och var är vi?
Faktiskt så har jag ingen aning om var vi är.
Och hur är det för dig? Det här.
Jag ställer frågorna.
- Ja, det är okej för mig. - Du ljuger.
Det har sina ljusa stunder.
- Jag har inte hjälpt till på sistone. - Jo, du hjälper mig mycket.
Märker du...
att det har blivit värre?
Okej. Om du fick önska dig en sak i hela världen, vad skulle det vara?
Jag önskar att den här semestern aldrig skulle ta slut.
Du då?
Jag önskar att jag inte hade den här grejen. Idiot!
Ja. Den jäkla grejen.
Vet du, du bara sitter där och gör ingenting.
Och stöttar hela världen.
Efter 275 meter: sväng vänster.
- Hon kan bara dra åt helvete. - Hon får dit oss snabbare än du.
Verkligen? Hon låter som Margaret jävla Thatcher.
Först var det Section 28 och nu säger hon vart vi ska åka på semester.
Efter 90 meter: sväng vänster.
- Sväng vänster. - Är det här?
Vi kan kanske inte övernatta där mer.
- De har säkert regler mot sånt nu. - Verkligen?
Det skiter jag i. Vad är det värsta som kan hända? Vi betalar böterna.
- Hur mycket kan det bli? - Jag måste hitta dit först.
Jag är säker på att Järnladyn hjälper oss dit.
Är det här verkligen rätt väg? Jag bara undrar...
- Vi kör av vägen. - Vi slutar titta på varandra.
Titta bara på vägen. Jag får titta på dig. Jag kör inte.
- Men då tittar jag på dig. - Gör inte det då!
Det har sannerligen inte förändrats mycket.
Vi sov i din minimala bil.
Och vi hade bara känt varandra i typ fem minuter.
- Ändå sa du att du älskade mig. - Gjorde jag?
Verkligen? Ja, jag har alltid varit väldigt impulsiv.
Kom.
Hittade du den?
- Nej. - Inte?
Låt mig se. Håll de här.
Okej.
Hey, där är den. Du hittade den. Ja. Det är den.
Herregud.
- Nybörjartur. - Du har haft en väldigt bra lärare.
Har du den?
Ja då. Vackert. Vackert.
Förresten så bokade jag din vanliga plats.
- På konserten. - Okej, tack.
Inte för att jag väntar mig att det ska komma så många.
Jaja, då blir det väldigt avkopplande och avspänt.
Bra sätt för dig att komma in i det igen.
Lär mig.
Vad? Det där?
Nu?
- Varför? - Jag vill lära mig.
Jag vill kunna hitta den.
- Okej. - Prova.
Först måste du hitta...
Vad heter det? Det är en form. Den här formen.
- Triangel? - Ja, triangel.
Och du måste hitta de tre starkaste ljusen där-
-som bildar triangeln.
- De där? - Dra sen en vågrät linje genom den.
Och där ligger Vintergatan.
Vi kan bara åka hem. Känn dig inte pressad att göra allt det här.
- Nej, jag vill inte åka hem. - Det är verkligen inte viktigt.
Jo, det är verkligen viktigt, Sam. Det är verkligen det.
Det är okej.
Jag tycker om när du gör det där. Det är skönt.
Det gör mig sömnig direkt.
Jösses.
Herrejesus, Ruby.
Klar?
- God natt, Sam. - God natt.
- Hej! - Ni kom.
- Kom här, du. - Se på dig! Du har blivit så lång!
Ni tog jäkligt god tid på er.
- Det är gps:en. Den är fruktansvärd. - Var är Ruby? Tog ni med henne?
- Får jag se henne? - Kom, Ruby.
- Visst är hon underbar?! - Hon håller oss väldigt sysselsatta.
Ja, snacka om.
- Lämna era saker. Vi tar in det sen. - Roligt att se dig.
- Hur är det med dig, gamle gubbe? - Jag är frisk som en jäkla nötkärna.
- Vad heter du nu igen? - Tusker!
- Hej. Hur är det med dig? - Bra. Roligt att se dig.
Bra tajmat. Jag satte precis på tevatten. Gick resan bra?
Ja, den var... problemfri.
Han är okej. Vi är okej.
Är ni?
Vi måste ha ett ordentligt samtal om era planer.
Har ni tänkt mer på att söka hjälp? Nån som avlastar dig lite grann.
- Ett par dar i veckan betyder mycket. - Tror du att han går med på det?
Knappast. Hur som helst så är vi inte där än.
Jo, men vad...?
Han anpassar sig.
Och försöker bevara kontrollen över saker och ting. Sitt oberoende.
Skriver han fortfarande?
Det är bra. Det är jättebra.
Att planera den här lilla resan har verkligen gett honom ny energi.
Ända sen idén med konserten kom på tal har han pratat om det.
Han tjatar.
Jag tror inte att jag hanterar det här särskilt bra, syrran.
- Det gör du visst. - Det är min tur nu och jag bara...
- Hej. - Hej.
- Vi sover i bilen. Det är enklare. - Nej. Vi ska bo i ditt gamla rum.
- Vad? - Det är iordninggjort för er.
Jag trodde att du visste det.
- Då går jag och hämtar väskorna. - Det blir romantiskt.
- Jag hjälper dig. - Varför planera nåt som helst?
Tack för det här, Lil.
- Jag har längtat i flera veckor. - Jag med.
- Är det fortfarande helt...? - Ja, ja. Inte ett knyst.
Du verkar alltid på nåt vänster få som du vill, va?
- Kom igen, det är mysigt. - Nej, det är larvigt.
- Nej, det är trevligt. - Du ligger mitt i sängjäveln.
Nej, jag ligger precis vid kanten. Nu ligger jag ännu närmare kanten.
- Gick det bra? - Nu är det nog. Jag sover i bilen.
Nej, nej, nej, nej. Kom igen. Kom hit. Kom här, kom här.
- Flytta lite på dig då. - Okej, okej.
- Kom här. Jag håller om dig. - Hoppas du har roligt.
Jag blir som ett sängskydd åt dig. Ett sånt som små barn har.
Så där. Sängskydd. Så ja. Känns det bättre nu?
- Ge mig lite... Jag kan inte andas. - Jag försökte hålla kvar dig.
Det går säkert bra, men jag har inte gjort det på länge.
Jättebra. Vi bor i närheten nu i helgen.
Så om jag skulle köra över på söndag...
Duktig tjej.
Okej, okej. Jag gör det.
Jag visste att jag skulle bli så känd att jag fick min egen påklädare.
De här är knepiga. Så där ja.
Minns du den där nyårsvandringen? När Charlotte var bebis.
- När Lilly gjorde så vi gick vilse? - Nej, du gjorde så vi gick vilse.
Nej, det gjorde jag inte.
Jag trodde Clive skulle ringa efter ambulanshelikopter så bakis han var.
Han var bakis.
Jag hittade ett hus på nätet för nån dag sen som skulle passa oss fint.
Jag ska visa dig det när vi kommer tillbaka.
Det är ett enplanshus i Holtenby. Det ligger jättenära stan.
Vi måste planera, Tusker.
- Vi flyttar inte, Sam. - Du vet, till nåt som passar bättre.
- För vad? - Det gör det mycket enklare.
- Hemma är hemma och där stannar vi. - Vad spelar det för roll?
- Nej. Det är vårt hem. - Det kan vara var som helst för oss.
Jag gör den här konserten. Sen slutar jag.
- På riktigt den här gången. - Nej, jag vill inte att du gör det.
Det handlar inte om mig. Det handlar om oss.
- Det är fel mot dig och du får inte. - Jag vill, jag vill göra det här!
Jag vill vara med dig. Jag vill vara med dig hela tiden.
Det är viktigt.
Lilly måste ha gäster eller nåt.
Så många bilar. Vad händer?
Vart har de tagit vägen?
Lilly?
Clive?
Surprise!
Jag tyckte att vi skulle ha fest!
Ja! Du lyckades!
- Får jag göra dig sällskap? - Visst.
Ledsen, jag var tvungen att gå ut. Jag kan inte...
Ibland är det svårt att vara bland många nuförtiden. Det är lite...
Ta den tid du behöver.
Ni tar hand om honom, va?
Självklart.
Tack.
Tusker tog med mig till Japan precis när vi hade träffats.
Vi reste rätt mycket förr i tiden.
Vi har inte alltid varit så här tråkiga. Eller har vi?
- Du har. - Nej, det är nog jag. Ja, bara jag.
- När får vi se den? - Se vad?
- "Se vad"? Din nya bok. - Den kommer, den kommer.
- Du har tagit god tid på dig. - Än sen? Du läser dem ändå aldrig.
- Jag kanske kan börja. - Det är för finkulturellt för dig.
- Han är nästan klar. - Vad handlar den om?
Han låter inte ens mig läsa ett enda ord och jag brukade korra allt.
- Jag ska låta dig läsa den. - Vart ska ni i den skitfina bilen?
- Han har ett gigg. - Han tvingar mig praktiskt taget dit.
- Jag får se om jag fortfarande duger. - Du kommer att vara fantastisk.
- Kommer jag det? - Ja.
- Och var är vår inbjudan? - Låt oss se hur det går.
Risken finns att jag är lite rostig.
Jaha...
Jag skulle vilja veta hur min favoritguddotter mår-
-och om du träffar nån.
- Kanske. - Hon är kär.
Verkligen? - Berätta. Vem är han? Jag vill veta allt.
En kille som jag känt i evigheter. Han försöker också skriva en roman.
Verkligen? Så roligt. Helt fantastiskt.
Vänta. Är den bra? Bättre än min? Säg åt honom att sluta omedelbart.
Jag har aldrig gillat den pojken. Hemsk unge.
Tack så mycket. Jag vet inte om jag har kontanter på mig. Tar du kort?
Jag skulle vilja hålla ett... tal.
Jag...
Ursäkta.
Jag är bara så väldigt glad att ha alla samlade här-
-efter det som känns som mycket lång tid-
-och jag uppskattar verkligen att ni gjorde er omaket att komma hit.
Jag är väldigt glad.
Ursäkta, bara...
Ursäkta.
- Sam kanske kan göra det åt mig. - Mer än gärna!
- Gör det åt mig, för jag kan inte. - Bravo, Tusker!
Mitt stora ögonblick. Tack, Tusker.
"Tack för att ni kom, allihop."
"När jag ser mig omkring så påminns jag om"-
-"hur lyckligt lottade vi alla är som har varandra."
"Det finns så mycket historia i det här rummet och det är så vackert."
"Lilly och Clive, tack för att ni tar emot oss alla."
Det är ett nöje.
"Det var här som Sam växte upp, men det har alltid känts som mitt hem"-
-"sen jag korsade Atlanten för alla år sen."
"Så många roliga upplevelser här."
"I takt med att åren går blir det allt svårare att hålla kontakten."
"Så det är vid tillfällen som detta som vi får komma ihåg"-
- "hur viktiga vänner och släkt är."
"Lojala."
"En tröstande arm i ett ensamt ögonblick."
"En säng för natten. Någon att dela en flaska med."
"Med tiden kommer vi alla att behöva de sakerna mer än vi nånsin gjort."
"Som de flesta av er vet förlorar jag långsamt min förmåga att minnas"-
- "och att göra vissa saker."
"Inga stora saker"-
-"men det betyder nog att det inte dröjer länge"-
-"förrän jag har glömt vem Tim är, som jag kämpat för att göra i 30 år."
"Det kommer en tid då jag kommer att glömma vem det är som glömmer."
"Och då har jag nog inte ett enda bekymmer i världen."
"Men till dess kan jag minnas de tillfällen som vi alla har delat."
"Tillfällen som detta. Och det är en stor hjälp."
- För vänskap. - För vänskap.
"Men ingen av oss hade varit här och jag hade absolut inte varit här"-
-"om det inte hade varit för den här mannen bredvid mig."
"Han är det bästa som har hänt mig. Vad skulle jag göra utan honom?"
"Se dig omkring i rummet, Sam. Så många som bryr sig om dig."
"Glöm aldrig det."
"Så jag vill bara säga tack, Sam, för att du var min frälsare"-
-"min älskade och den bästa vän som någon kan önska sig."
- För Sam! - För Sam!
För Sam!
- Jag kan inte fatta att Rick är här. - Jag vet. Du vet att han varit gift?
Två gånger. Helt otippat av honom. Talade aldrig med kvinnor på vår tid.
Och kom dem aldrig nära nog för att sen skiljas från två av dem.
I de lugnaste vatten, va?
Vi saknar dig alla, Sam.
- Ja, jag är ledsen, Tim. - Var inte det. Jag menade inte så.
- Det har bara varit lite... - Självklart. Klart det har.
Kolla på dig!
- Han slutar aldrig, va? - Nej.
- Tack för att du kom ända hit, Tim. - Jag hade aldrig velat missa det här.
- Och Tusker hade nog låtit mörda mig. - Ja, han kan vara väldigt enträgen.
- Hur länge har han planerat det här? - I flera månader.
Vilket tal, va?
Man skulle kunna tro att han var författare.
Han lär tycka att det är lite jobbigare-
-på sistone. Det är så klart bara nåt man kan förvänta sig, men...
- Vem har sagt det till dig? - Han sa det. Han sa...
Han sa att när han försöker skriva så kan han inte.
Sam, jag är hemskt ledsen. Jag ville inte...
Jag tror att jag behöver lite luft. Men vi kommer att klara oss.
Okej. Tack, Sam. Förlåt, Sam.
Jag har inte pratat med Sam om det än.
Han kommer att förstå. Det gör han.
Mamma skulle aldrig ha bott kvar här så länge.
- Svårt att släppa taget, antar jag. - Det är okej.
Det blir en nystart. Det är bra.
- Jag kommer att sakna det. - Ja.
Sörjer man nåt som har försvunnit betyder det att det var fantastiskt.
- Kom och sov över igen före det där. - Ja, självklart. Ja, ja.
Ni måste ju ha en... inflyttningsfest. Va? På det nya stället.
Och samla hela gänget igen. Sam hade älskat det. Så gör det.
Jag...
Jag läste om en ny medicin häromdan. Jag behöll klippet åt dig.
Det var blodförtunnande tabletter som de ger folk med hjärtproblem.
De verkar ha en gynnsam effekt.
- Om du vill... - Ja. Ge mig det.
Tack.
Vet du vad det svåra är?
Det är att man... man ska inte...
Man ska inte sörja nån medan de fortfarande lever.
Dela bostad med dem och dela säng med dem...
- Det gör han inte. - Det måste han göra, för jag gör det.
Du är fortfarande du, Tusker. Du är fortfarande killen han blev kär i.
Nej, det är jag inte.
Jag ser bara ut som han.
Vilket är synd.
Utveckla resonemang logisk följdordning?
Käre Sam Käre Sam Käre Sam Käre Sam
ÖMTÅLIGT
Välj en himlafläck som inte har några stjärnor.
- Okej. - Hittade du en? Okej?
Forma nu en cirkel med din tumme... och ditt pekfinger.
Så här. Okej? Titta genom den och låtsas att det är ett teleskop-
-men ett otroligt starkt teleskop.
Det du hade sett vore...
typ en miljon galaxer.
- Det är jäkligt många. - Ja. Ja, det är jäkligt många.
Men det ännu mer fantastiska är-
-att din kropp är gjord av bitar från de stjärnorna.
Vad menar du?
När en stjärna blir riktigt gammal...
får den slut på bränsle och exploderar, som ett fyrverkeri.
- Ett massivt fyrverkeri? - Ja, ett massivt, massivt, massivt.
Och sen har den stjärnan dött-
-och den blir väldigt, väldigt ljus-
-och skjuter ut en massa grejer-
-och alla de grejerna färdas genom rymden i många, många-
-många, många, många år, och...
till slut är det det som skapar oss.
Så vi är alla som stjärnor alltså?
Ja. Men det ännu mer otroliga är att det här örat...
kan ha kommit från en helt annan stjärna-
-i en totalt annan galax än det här örat.
- Jag förstår inte. - Nej, det spelar ingen roll.
En väldigt klok man sa en gång:
"Vi kommer inte att bli svältfödda av brist på underverk"-
- "utan av brist på förundran."
Vad betyder det?
- Att man alltid måste ställa frågor. - Jag frågar för mycket, säger mamma.
Jaså? Sluta aldrig ställa frågor. Vad din mamma än säger.
- Sluta aldrig fråga. Det är viktigt. - Okej.
- Okej? Lovar du mig? - Jag lovar.
Hej då!
Hej.
Hej. Mr Mulliner?
Jag är Rachel. Det var mig ni pratade med på telefon.
Sa ni att ni är här uppe för att se en konsert eller nåt?
Ja, i morgon på Guildhall.
Det är vackert.
Kanon.
Visst är det här stället fint? Det är fantastiskt.
Hur är det här? Blir det okej för dig?
Det låter inte... så bra.
Vad tycker du? Jag vet inte. Du är experten, men...
Jag tror att jag går upp och vilar och låter dig få öva.
Ska du inte skriva lite? Här är tyst. Du kan skriva klart din bok.
- Nej, inte just nu. Jag vill inte. - Jo, jag tycker det, jag vill det.
- Jag hämtar dina skrivargrejer. - Nej, nej. Jag är okej. Verkligen.
Då spelar vi in ett nytt band. Ska vi inte spela in ett våra band?
Nej. Jag känner inte för det.
Det gör jag.
Vi gör det här borta. Kom.
Okej.
- Jag heter Tusker Mulliner... - Nej, Sam!
Nej, jag vill inte! Nej! Nej! Jag vill inte...
I dag är det den 25 oktober och jag ska ta livet av mig.
Jag har valt att dö nu.
Jag vill inte bli en börda för Sam eller nån annan.
Jag är här helt ensam-
-och jag gör det här i hemlighet utan hjälp från nån annan.
Min käre Sam, jag vill bara säga-
-att jag älskar dig av hela mitt hjärta och jag är...
Jag går ut en sväng med hunden.
Och när jag är tillbaka ska jag laga mat åt oss.
Och sen ska vi låtsas att inget av det här har hänt.
Vi borde använda husbilen mer.
Vi köpte den för friheten. Vi kan åka vart vi vill.
Europa, kanske? Om de fortfarande vill ha oss.
Vi kan åka till stället i Italien. Där vi trivdes så bra. Minns du?
Minns du det?
Eller... södra Frankrike. Du har alltid velat åka till Provence.
Det tar inte så lång tid. Vi kan stanna till där i Paris-
-och äta på den där bistron på Rue Saint-Benoît som du gillade.
Det är fan år och dar sen nu. Tänk att komma bort från stan.
Ingen gatubelysning. Det finns inga ljus... Vad heter det nu?
Föroreningar.
- Sam... - Det är vackert.
Man behöver nog inte ens ett teleskop här ute.
- Bara gå ut dit. Vi äter upp och... - Sam.
Minns du när vi kom hem från doktorn den första dan?
När vi fått veta det och vi kom hem?
Och jag sa nåt till dig. Minns du vad jag sa?
Vad som än händer så vill jag inte förlora kontrollen över mitt liv.
Jag förlorar kontrollen. Nu.
- Var tror du att vi är om ett halvår? - Tillsammans.
- Eller ett år. - Tillsammans. Fortfarande.
- Hur tror du att det är? - Som nu.
Nej. Det är det inte.
Okej?
Och jag berättade inte för dig vad jag har valt att göra.
- För även om du visste om det... - Nu vet jag, va? Visst gör jag det?
När de ringde om konserten tänkte jag att det var det perfekta tillfället.
För då kunde du bevisa att du inte var med mig när jag...
Nej, nej, nej. Vi ska inte prata om det här.
- Sam. - Låt oss dansa. Jo, nu dansar vi.
- Vi dansar aldrig längre, va? Kom nu. - Nej, jag vill inte. Nej, nej.
- Vi kan väl fortfarande dansa? - Det är okej. Bara...
Sätt dig. Sätt dig. Bara sätt dig.
Tror du att jag inte är rädd, Tusker? Är det så?
Tror du att jag inte ägnar varenda vaket ögonblick åt att tänka på-
-hur jag ska klara det här när det blir värre?
Varje timme, varje dag sen du blev sjuk så maler det ständigt i skallen.
Är jag tillräckligt stark? Kommer jag att klara det?
Kan jag leva med att se att du inte vet vilken dag det är, var vi är-
-eller vem jag är?
Jag vet, jag vet.
Eller kommer det att knäcka mig? Kommer jag bara att ge upp?
Placera dig på ett jävla hem, besöka dig en gång i veckan.
Sitta där och läsa din favoritbok för dig och veta att du...
Vet du vad jag har beslutat?
Jag är tillräckligt stark. Jag klarar det.
Och så länge jag lever ska jag ta hand om och vårda dig-
-tvätta dig, hålla om dig och torka dig i röven.
Jag ska göra mitt bästa för att påminna dig om vem jag är-
-och vad vi betydde för varandra före allt det här.
Jag tror nu att det var därför som jag föddes. Det var för dig.
Men jag är rädd, helt jävla livrädd. Och jag har aldrig sagt det till dig.
Så du är inte den enda med hemligheter, Tusker.
Men se hur det påverkar dig.
- Och det är orättvist mot dig. - Det är inte rättvisa, utan kärlek.
Är det egoistiskt?
Att inte vilja förlora dig, att inte vilja vara ensam?
- Jag vill inte vara ensam. - Jag vet det, jag vet.
Men... jag...
är... döende.
Låt mig inte slippa undan!
Jag vill göra det. Jag vill ta mig igenom detta med dig, hela vägen.
Det är min grej. Det är allt som jag har kvar.
Nej, det är det inte, Sam.
Om jag bara säger det till alla då, bara basunerar ut det över stan?
Vad skulle du göra då? Då är vi alla illa ute, vi är alla skyldiga.
Eller så kör jag och lämnar dig här. Då kan du inte göra det, va?
För du kan inte göra nåt utan mig. Du behöver mig.
Exakt.
Jag vill inte vara ensam.
Jag börjar bli en passagerare.
Och jag är ingen passagerare.
Det här tar mig till en plats som jag inte vill åka till.
Och ingen kan få tillbaka mig.
Och... jag kan inte. Nej, jag kan inte göra det.
Jag visste att nåt var på gång.
Om jag ska vara ärlig så visste jag. Man lever inte så många år med nån-
-utan att lägga märke till de...
Ja. Jag vet.
Jag ville inte säga nåt. Jag ville inte erkänna för mig själv-
-att du också visste att det började bli värre.
Hur länge har...?
Du gav mig till och med en hund.
Fy fan.
Sam, du måste lyssna på mig.
Jag vill bli ihågkommen...
för den som jag var.
Och inte... för den som jag håller på att bli.
Det är det enda som jag kan kontrollera.
Och det är allt som jag har kvar.
Om det... om det inte funkar då?
Det kommer att funka. Jag vet vad jag gör.
Jag kan inte fatta att vi pratar om det här nu.
- Jag kan inte vänta längre. - Det kan du.
- Det finns alltid mer tid. - Nej.
Mycket snart kommer jag att titta på ditt ansikte-
-och då vet jag inte vem det är som stirrar tillbaka på mig.
Kan vi inte bara åka hem? Vi bara åker hem.
Nej. Nej.
Jag åker inte hem. Och om du älskar mig så låter du mig göra det här.
Om du verkligen älskar mig.
Du kommer att krossa mitt hjärta.
Det kommer att vara för evigt.
Du måste släppa taget om mig. Du måste släppa taget om mig.
Det kan jag inte.
Snälla.
Det är okej.
Förlåt.
Bara håll om mig.
Snälla.
Det låter vackert.
Ja, jag tror att det blir bra.
Väckte jag dig?
Vad är klockan?
Låt mig få vara hos dig.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB