Olen valinnut tämän ajan ja paikan puhuakseni aiheesta -
johon liittyy tietämättömyyttä, ja josta harvoin kuullaan totuutta.
Ja se on tärkein aihe maailmassa: rauha.
Millaista rauhaa tarkoitan, ja millaista rauhaa me etsimme?
En tarkoita amerikkalaista rauhaa -
jossa maailmaa hallitaan amerikkalaisilla aseilla.
En tarkoita haudan rauhaa -
tai orjan turvallisuutta. Puhun todellisesta rauhasta.
Rauhasta, joka tekee maallisesta elämästä elämisen arvoista.
Joka antaa ihmisten ja kansakuntien kasvaa -
ja rakentaa paremman elämän lapsilleen.
Eikä vain amerikkalaisille, vaan kaikille miehille ja naisille.
Eikä rauhaa vain meidän aikanamme, vaan kaikkina aikoina.
Se on suora ja sileä. Usein hihasta löytyy piilovetoketju.
Hyvää iltapäivää. Anteeksi, että olen hengästynyt.
Noin 10 - 15 minuuttia sitten jotain traagista tapahtui Dallasissa.
Olen Walter Cronkite.
Tässä on uutinen, joka tuotiin minulle United Pressiltä.
Presidentti Kennedyä on ammuttu. - Ja kuvernööri Connallya.
Heidät vietiin Parklandin sairaalaan. Heidän kunnostaan ei tiedetä.
Tietojemme mukaan Connallya ammuttiin vasempaan rintakehään.
Vahvistamattomien tietojen mukaan presidenttiä ammuttiin päähän.
Poliisi jahtasi tuntematonta ampujaa rautatien yli.
Kysy, haluavatko he kahvia. He ovat järkyttyneitä.
Presidentti oli 15 metrin päässä.
Kun auto oli edessämme, joku ampui mäeltä -
ja osui presidenttiä päähän.
Mistä laukaukset tulivat? - Mäeltä.
Hetkinen. Sairaalaan on kutsuttu neurokirurgi.
Nyt voimme vain rukoilla hänen puolestaan.
Presidentin vaimo Jackie Kennedy ei loukkaantunut.
Sairaalaan on kutsuttu pappi ja sinne on toimitettu lisää verta.
Siirrymme Parklandiin, jossa puhuu uutispäällikkö Bill Hamdon.
Presidentin luona olleet kaksi pappia sanovat, että hän on kuollut.
Kaksi pappia sanoivat niin. - Mutta se ei ole totta, eihän?
Uutinen on varmistunut.
Presidentti Kennedy kuoli kello 13.00.
38 minuuttia sitten.
En ymmärrä, miksi joku ampuisi herra Kennedyn.
Hän teki niin paljon hyväksemme ja yritti pitää meidät poissa sodasta.
Luoti meni suoraan hänen päänsä läpi.
Tietojemme mukaan hänet ammuttiin -
neljännestä tai viidennestä kerroksesta.
Tarkistamme rakennusta nyt.
Löysimme hylsyjä. Näyttää siltä, että mies oli ollut siellä pitkään.
Poliisi tutki rakennuksen. He eivät löytäneet asetta.
Lyndon B. Johnson vannoi presidentin valan -
juuri ennen kuin kone lähti takaisin Washingtoniin.
Arkun takana on rouva Jacqueline Kennedy.
Hänet autetaan alas. Nyt uusi presidentti Lyndon Baines Johnson.
Olemme kärsineet valtavan menetyksen.
Bethesdan sairaala on suorittanut ruumiinavauksen.
Nyt presidentin ruumis ja hänen leskensä palaavat Valkoiseen taloon.
Kuka tekisi jotain tällaista? - Kommunistit.
Luultavasti rotuerottelun kannattajat. Se oli suunniteltu teko.
Hänen verensä on heidän käsissään.
Häntä pitää rangaista kunnolla. - Tässä on epäilty.
Minulle ei ole tarjottu lakimiestä tai mitään.
Ammuitko presidentin? - En ampunut ketään.
Tässä on 24-vuotias Lee. H. Oswald.
Häneltä näyttävä mies nähtiin koulukirjavarastossa.
Poliisi seurasi Oswaldia teatteriin.
Oswald ampui ja tappoi konstaapeli J.D. Tippitin.
Kivääri löydettiin Oswaldin työpaikalta.
Poliisi ei kerro, löytyikö aseesta sormenjälkiä.
Hän oli joko taitava ampuja tai häntä onnisti. Kolme laukausta ammuttiin.
Ainakin kaksi niistä osui.
Kongressin salissa pidetään kolme lyhyttä puhetta.
Oletko huolissasi vangin turvallisuudesta?
En. Huolehdimme varotoimenpiteistä.
Uskotko, että Oswald on murhaaja?
Uskon. - Olen pelkkä syntipukki.
Paikalla on niin paljon ihmisiä, että jonon ulkopuoliset eivät voi...
Siirrymme Dallasiin, jossa Lee Oswaldia siirretään.
Häntä on ammuttu! Miehellä on pistooli.
Lee Harvey Oswald, jota epäiltiin Kennedyn murhasta, on kuollut.
Mies, jonka Dallasin poliisi pidätti, on nimeltään Jack Ruby.
Dallasin poliisi on pidättänyt hänet. Nyt palaamme Washingtoniin.
53 maan edustajia on paikalla.
Useita kuningasperheitä. 30 ulkoministeriä.
Tilanne rauhoittuu lähikuukausina.
Olen varma, että kansankunnan asukkaat -
seisovat tämän hallituksen takana.
Nämä murhat herättävät kysymyksiä.
Kuka todella tappoi Kennedyn? Oliko kyse salaliitosta?
Ensimmäinen ampumahaava oli takaraivossa -
eli häntä ammuttiin takaapäin.
Mutta myös kaulassa oli ampumahaava.
Sen mukaan laukaus tuli edestä.
Johnson nimesi komission, jossa on seitsemän amerikkalaista -
tutkimaan tapausta. Earl Warren, korkeimman oikeuden puheenjohtaja.
Richard B. Russell, Georgian senaattori.
John Sherman Cooper, Kentuckyn senaattori.
Hale Boggs, Louisianan edustaja.
Gerald R. Ford, Michiganin edustaja.
John J. McCloy, presidentin neuvonantaja.
Allen W. Dulles, entinen CIA:n johtaja.
Ammuttiinko hänet koulukirjavarastosta?
Ei puhuta siitä. Se selviää raportista.
Warrenin komissiolla oli käytössään -
FBI:n, salaisen palvelun ja CIA:n resurssit.
Ainoa ohje oli totuuden selvittäminen.
Mielestämme teimme sen. - Nämä ovat komission löydökset:
Lee Harvey Oswald tappoi presidentti Kennedyn.
Hän teki sen yksin eikä ollut osa salaliittoa.
Muut yksityiskohdat kiinnostavat lähinnä historioitsijoita.
Mutta yhtä todistetta ei näytetä yleisölle.
Abraham Zapruderin filmiä salamurhasta.
Tämä murha on eniten dokumentoitu rikos USA:n historiassa.
Jos joku haluaa tutkia sitä tarkkaan, kaikki on tallessa.
Tämä on Dealey Plaza. Se on yhä tänään rikospaikka.
Warrenin raportin jälkeen on tehty useita tärkeitä tutkimuksia -
presidentti Kennedyn murhaan liittyen.
Ne kaikki paljastivat uusia faktoja ja tietoja tuon päivän tapahtumista.
1975 Watergate-skandaalin jälkeen Senaattori Frank Church tutki -
FBI:n ja CIA:n tekemiä rikoksia.
Tuolloin yleisö sai kuulla CIA:n suunnitelmista -
salamurhata ulkomaisia johtajia, kuten Kongon Patrice Lumumba -
ja Kuuban Fidel Castro.
Näitä tekoja suunniteltiin Allen Dullesin johdolla.
Churchin komitea ei lopettanut siihen.
Richard Schweiker ja Gary Hart saivat tehtäväkseen tutkia -
CIA:n ja FBI:n rooleja Warrenin komissiossa.
He etsivät merkkejä konflikteista ja salailusta.
J. Edgar Hoover kirjoittaa: "Kyllä, me tunsimme Rubyn."
"Hän oli tiedonantajamme." Kuka Warrenin komissiossa sanoi niin?
Mainitsiko kukaan, että Jack Ruby oli FBI:n tiedonantaja?
Ei. Se tieto salattiin.
Usko Warrenin komission raporttiin alkoi horjua.
Tiedustelupalvelut toimivat väärin -
jos he yrittivät löytää salaliiton tai John Kennedyn murhaajan.
Oikeita vastauksia alettiin etsiä.
12 vuotta salamurhan jälkeen -
kaikkein ikonisin todiste näytettiin yleisölle.
Tämän filmin kuvasi vaatevalmistaja Abraham Zapruder.
Siinä näkyy presidentti Kennedyn murha.
Bob ja Dick, voitteko selostaa, kun katsomme filmin?
Ennen kyltin taakse katoamista presidentti vilkuttaa yleisölle.
Kyltin jälkeen häntä ja kuvernööriä on ammuttu.
Häntä on jo ammuttu. - Kyllä.
Ja sitten näkyy laukaus päähän.
Se osui presidenttiä päähän.
Tuo on järkyttävin asia, jonka olen nähnyt.
Järkyttävän murhan näkeminen sai kansan protestoimaan.
Edustajainhuoneeseen perustettiin salamurhakomitea, HSCA.
Järjestys saliin.
HSCA haastatteli vanhoja ja uusia todistajia -
jotka paljastivat ristiriitoja Warrenin raportissa.
Onko joku tutkija yhdistänyt ehjän luodin vammoihin?
Ei tietääkseni.
Pentagon on tuhonnut asiakirjat Kennedyn murhaan liittyen.
Emme tiedä, miksi niin tehtiin.
Mutta HSCA:n löydöksiä pidettiin liian haitallisina julkaistavaksi.
Lähes puoli miljoonaa asiakirjaa pysyy salattuna vuoteen 2029.
Teimme tämän selväksi "JFK" -elokuvassa vuonna 1991.
Elokuvaa seurannut väittely -
pakotti kongressin reagoimaan salattuihin asiakirjoihin.
Kongressissa pidettiin kuulusteluja.
Suurin osa amerikkalaisista ei tukenut Warrenin komission raporttia.
Nyt kolme neljästä mielipidemittausten mukaan -
uskoo jonkinasteiseen salaliittoon.
Vuonna 1992 John F. Kennedy Records Collection Act hyväksyttiin.
Mikä on seuraavana vuorossa?
Lakiesitys Kennedyn salamurhan asiakirjojen julkaisemiseksi.
Esitys takasi rahoituksen ARRB-tutkintakomitealle.
Kansa ei joutuisi odottamaan vuoteen 2029.
Asiakirjojen julkaisu alkaisi heti.
Komitealle annettiin budjetti ja neljä vuotta aikaa julkaista -
mahdollisimman monta asiakirjaa.
He onnistuivat keräämään yli kaksi miljoonaa sivua.
Niitä säilytetään Marylandin kansallisarkistossa.
Siitä lähtien niitä on voitu katsoa ja tutkia vapaasti.
Tiedämme nyt paljon enemmän. Palaamme faktojen kera takaisin -
ja selvitämme, mitä todella tapahtui tuona päivänä.
Aloitetaan.
Jotain on tapahtunut.
JFK-tapaus oli todella sekava.
Warrenin komissio sai tutkia vain kolmea laukausta -
koska kolme hylsyä löydettiin koulukirjavarastosta.
Löysimme lattialta kolme hylsyä.
Asiantuntija pystyi todistamaan, että ne ammuttiin tällä aseella.
Ampuiko kukaan minua? - Ei. Vain presidenttiä.
FBI päätteli, että kaikki kolme luotia osuivat autoon.
Ensimmäinen ja kolmas osuivat. Toinen osui kuvernööriin.
Kolmas laukaus repi irti ison osan presidentin päästä.
Warrenin komissio sitoi itsensä kiinni kolmeen laukaukseen.
Jos laukauksia oli enemmän, se tarkoitti salaliittoa. Se ei käynyt.
Seisoin alikulkutunnelilla. Jalkakäytävässä on selvä jälki -
johon luoti osui. Sirpale raapaisi kasvojani.
Asiakirjojen mukaan ensimmäinen laukaus meni kokonaan ohi -
ja viimeinen laukaus osui Kennedyä päähän.
Miten yksi luoti voi osua kahteen uhriin ja tehdä niin paljon vahinkoa?
Arlen Specter oli lakimies Philadelphian syyttäjänvirastossa -
kun hänet pyydettiin Warrenin komissioon.
Entä jos yksi luoti aiheutti kaikki seitsemän haavaa?
Arlen Specter kehitti yhden luodin teorian.
Entä jos yksi luoti osui Kennedyä selkään, tuli ulos kaulasta -
ja osui Connallyn selkään, läpäisi keuhkon, mursi kylkiluun -
läpäisi rinnan ja osui ranteeseen -
ja mursi ranneluun? Connelly oli pitkä, joten luu oli paksu.
Sitten luoti läpäisi ranteen ja osui oikeaan reiteen.
Mitä sitten tarvitsetkaan, tämä luoti hoitaa homman.
Se on todellakin taikaluoti.
CE-399 oli taikaluoti.
Kaikki tutkinnat ovat pitäneet tätä luotia -
perustavanlaatuisena tälle tapaukselle.
Miten tärkeä hallussapitoketju on?
Hallussapitoketju viittaa todisteiden eheyteen.
Jos kerään todisteita ja annan ne jollekulle toiselle -
nimeni on ensimmäisenä listalla. Toinen henkilö on toisena listalla.
Jos niin ei tee, ei voi todistaa -
että todiste on sama kuin mitä käytetään oikeudessa.
Voitko selittää taikaluodin hallussapitoketjun -
Parklandin työntekijöistä salaiseen palveluun ja FBI: hin?
Taikaluodin väitetään löytyneen paareilta Parklandin sairaalasta.
Se kulki monien käsien läpi ennen salaista palvelua.
Richard Johnsen salaisesta palvelusta kuljetti sen Washingtoniin.
Washingtonissa hän antoi luodin salaisen palvelun johtajalle -
James Rowleylle.
Valkoisessa talossa James Rowley antoi sen Elmer Lee Toddille.
Todd vei sen FBI:n laboratorioon ja antoi sen Robert Frazierille.
Saimme mielenkiintoisia tietoja John Huntilta.
Hän on yksityishenkilö, joka kävi arkistoissa 4 - 5 kertaa -
jäljittääkseen taikaluodin tarinan. Hänen löytönsä oli hämmästyttävä.
Hän käytännössä muutti kansallisarkistoon Washingtonissa.
Hänellä oli käytössään työpöytä, tietokone ja oma skanneri.
Hän teki myös jotain toisin.
Hän ei haastatellut poliiseja tai FBI:n agentteja.
Heidän tekosyynsä eivät vaikuttaneet häneen.
Hän kävi suoraan asiaan. "Näin te sanoitte ja allekirjoititte sen."
Tutkiessaan FBI:n ja Warrenin komission papereita -
John Hunt esitti kysymyksen:
"Oliko Ce-399 sama luoti, joka löydettiin paareilta?"
Kello 19.30 murhapäivänä, 22. marraskuuta 1963 -
luoti ilmestyy asiakirjoihin. Sen on kirjannut Robert Frazier-
joka on FBI:n laboratorion päätutkija.
Eikä kyse ole vain yhdestä paperista. Useampi asiakirja osoittaa -
että Frazier kirjasi luodin kello 19.30 illalla.
Nyt tästä tulee kiinnostavaa.
Elmer Lee Todd sai luodin Valkoisessa talossa -
salaisen palvelun johtajalta, James Rowleylta.
Todd kirjaa ylös -
että hän sai luodin kello 20.50.
Miten se on mahdollista? Miten Frazier sai luodin kello 19.30 -
Elmer Lee Toddilta, kun Todd sai luodin vasta kello 20.50?
Luulisi, että luotia olisi käsitelty kuin pankkiin vietävää kultaa.
Joku valehtelee siitä, milloin hän sai luodin haltuunsa.
Tämä pahenee vielä. Todd kirjasi luodin, jonka hän sai kello 20.50 -
kuten myös kaikki sen jälkeen, mukaan lukien Robert Frazier.
Menin arkistoon katsomaan luotia.
Halusin nähdä, onko luodissa Toddin nimikirjaimet.
Hän sanoi kirjoittaneensa ne, mutta niitä ei ole luodissa.
Toddin nimikirjaimia ei löydy taikaluodista.
Halusin tietää, mitä komitea sanoisi asiasta.
Aloimme käydä läpi todisteita ja löysimme jotain mielenkiintoista.
Warrenin raportissa sanottiin, että luodin löytäneet FBI-agentit -
tunnistivat sen samaksi luodiksi.
Mutta sisäisen asiakirjan mukaan tämä luotti näyti erilaiselta.
FBI siis valehteli Warrenin komissiolle.
Puhuimme FBI-agentille, joka kantoi luotia ympäriinsä.
Hänen nimensä oli Bardwell Odom. Soitin hänelle.
Lähetin hänelle asiakirjan.
Hän sanoi: "Luoti ei koskaan ollut minulla."
"Jos luoti olisi ollut minulla, olisin täyttänyt 302-lomakkeen."
Etsimme 302-lomaketta. Sitä ei löytynyt. FBI keksi koko jutun.
On mahdollista, että jokin mystinen luoti ilmestyi jostain -
ilman Toddin nimikirjaimia, ja se päätyi FBI:n laboratorioon.
Joku FBI:ssä tajusi, että Oswaldin syyllisyys piti todistaa -
joten he vaihtoivat luodin. Kukaan näistä neljästä ihmisestä -
Parklandista tai salaisesta palvelusta, ei tunnistanut luotia.
Henkilö, joka vahvisti tämän, kielsi koko jutun. Asiakirjat tukevat sitä.
Meillä on hyvä syy epäillä taikaluotia.
Hallussapitoketju ei ala laboratoriosta, vaan rikospaikalta.
Jokainen todiste pitää valokuvata, dokumentoida ja säilyttää oikein.
Todisteet kerätään rikospaikalta ja lähetetään laboratorioon.
Meidän on säilytettävä hallussapitoketju laboratoriossa.
Kuka tutki todisteen? Kuka analysoi sen?
Jokainen vaihe on pystyttävä todistamaan oikeudessa.
Jos ketju katkeaa, todistetta ei voi käyttää.
Toinen ongelma on vaurioiden puute luodissa -
joka läpäisi kaksi miestä, kaksi luuta ja aiheutti seitsemän haavaa.
Joseph Dolce oli arvostettu kirurgi toisessa maailmansodassa.
Hän työskenteli Warrenin komissiolle.
Saimme alkuperäisen kiväärin, Mannlicher-Carcanon -
ja sata 6,5 mm:n luotia.
Ammuimme ruumista ranteeseen -
ja joka kerta luodin kärki vahingoittui.
En usko, että luoti voi läpäistä ranteen vaurioitumatta.
Dolce uskoi, että kaksi luotia osui Connallyyn.
Koska Arlen Specter valitsi lääketieteelliset todistajat -
Dolcen nimi ja todistus puuttuvat Warrenin raportista.
Connallykaan ei hyväksynyt yhden luodin teoriaa.
Entinen senaattori John Sherman Cooper -
on komission ensimmäinen jäsen, joka suostuu kertomaan -
mitä keskusteluissa tapahtui.
Kyllä, meillä oli mielipide-eroja. Niistä vakavin -
ja joka muistuu mieleeni, liittyy ensimmäiseen luotiin.
Läpäisikö se Kennedyn ja Connallyn?
Vaikka laukausten järjestystä ei määritelty -
Warrenin raportin mukaan yksi luoti läpäisi Kennedyn ja Connallyn -
toinen luoti meni ohi ja osui katsojaan, James Tagueen -
ja viimeinen laukaus osui Kennedyä päähän.
En usko, että sama luoti osui molempiin miehiin.
Etkö ollut vakuuttunut yhden luodin teoriasta?
En, eikä myöskään senaattori Russell.
Senaattori Richard Russell Georgiasta ei halunnut mukaan komissioon.
Ensimmäisen tapaamisen jälkeen hän pettyi menettelytapaan -
etenkin J. Edgar Hooverin -
ja oikeusministeri Nicholas Katzenbachin rooleihin.
Hänen papereistaan Georgian yliopistolta löytyy muistio -
joka kirjoitettiin ensitapaamisen jälkeen 5. joulukuuta 1963.
"Jotain outoa tapahtuu. Warren ja Katzenbach tietävät kaiken FBI:stä."
"He haluavat todistaa, että Oswald on ainoa mahdollinen tekijä."
"Minusta tämä on kestämätön mielipide."
Paperien mukaan hän kirjoitti eriävän mielipiteen -
viimeistä komission tapaamista varten 18. syyskuuta.
Silloin hän ilmaisi huolensa presidentti Johnsonille.
Mitä väliä sillä on, mikä luoti osui Connallyyn?
Sillä ei ole väliä, mutta komissio uskoo -
että sama luoti osui Kennedyyn ja Connallyyn.
En usko sitä. - En minäkään.
Ampuja oli niin tarkka, että hän osui Kennedyä kaulaan -
mutta teorian mukaan toinen laukaus ei osunut autoon eikä katuun.
Jos hän osui kahdesti Kennedyyn, hän ei voinut ampua ohi autosta.
En voinut allekirjoittaa sitä. Connallyn todistus kumosi teorian.
Hän uskoi myös, ettei Oswald toiminut yksin.
Russell vakuuttui Zapruder-filmistä ja Connallyn todistuksesta.
Ymmärtääkseni jotkut asiantuntijat epäilevät sitä -
olisiko sama luoti voinut osua meihin molempiin.
Minä en usko siihen.
Muiden jäsenten oli lisättävä mukaan Connallyn eriävä mielipide.
Siksi he eivät voineet täysin sulkea pois salaliiton mahdollisuutta.
Russell oli komission ensimmäinen jäsen, joka kritisoi raporttia.
Häntä seurasivat John Sherman Cooper ja Hale Boggs.
Mutta sitten Walter Cronkite haastatteli John McCloyta -
hänen ja Dan Ratherin juontamassa erikoisohjelmassa.
Panostettiinko jutun haastamiseen yhtä paljon kuin sen vahvistamiseen?
Vastaan siihen pian, mutta haluan sanoa ensin yhden asian.
En ollut varma, oliko minun sopivaa esiintyä ohjelmassa -
komission entisenä jäsenenä ja kommentoida tapausta.
McCloy ei koskaan vastannut Cronkiten kysymykseen.
Myöhemmin CBS:n Roger Feinman löysi asiakirjoja, jotka osoittivat -
että McCloy vaikutti ohjelmaan Ellen-tyttärensä kautta.
Ellen oli CBS:n johtajan, Richard Salantin, avustaja.
1992 reportteri Jerry Policoff esitti Salantille ja Ellen McCloylle -
asiakirjat, jotka paljastivat John McCloyn ohjeet ohjelmalle.
Vasta silloin CBS myönsi rikkoneensa omia eettisiä sääntöjään.
CBS, NBC ja New York Times jatkoivat komitean tukemista -
eivätkä koskaan tarkastaneet kaikkia lisätodisteita.
Herra Dulles, esitän teille osan kritiikistä.
Osa asiakirjoista löytyy arkistosta -
mutta FBI ja CIA ovat luokitelleet ne salaisiksi.
Löytyykö niistä jotain, mikä jonain päivänä suututtaa kansan?
En usko niin. Minusta kaikki tärkeät asiat -
jotka kertovat, mitä todella tapahtui, on julkaistu.
Komissio oli tietoinen toisesta todisteisiin liittyvästä ongelmasta.
Kaikki ballistiset testit osoittavat, että luodit ovat hänen kivääristään.
Ei, ei. - Sormenjäljet löydettiin varastosta.
Sait väärää tietoa. Ballistiset testit eivät todistaneet mitään.
Tätä asetta käytettiin. Se on aika kulunut armeijan kivääri.
Tiedämme, että kivääri oli Oswaldin hallussa.
Hän esiintyi kuvissa kiväärin kanssa, ja hänen vaimonsa sanoi sen olevan -
Lee Oswaldin uskollinen kivääri.
Onko todisteena oleva kivääri sama, jonka Oswald tilasi postin kautta?
Kivääri, jonka Lee Oswald tilasi valenimellä Alex Hidell -
ostettiin Chicagosta. Hän tilasi sen American Rifleman -lehden kautta.
Hän halusi ostaa 36 tuuman Mannlicher-Carcano -kiväärin -
joka maksoi 19,95 dollaria.
Robert Frazier oli FBI:n aseasiantuntija.
Hän todisti mitanneensa aseen. Ase oli 40,2 tuumaa pitkä.
Tilatun aseen ja löydetyn aseen pituusero on yli kymmenen senttiä.
Kauppa saattoi toimittaa eri Mannlicher-Carcanon Oswaldille.
Mutta tarinassa on muitakin poikkeamia.
Oswaldin tilaamassa mallissa oli nämä paikat hihnoja varten.
Kuvissa poliisi Carl Day tuo kiväärin ulos koulukirjavarastosta.
Yksi hihnoista on vasemmalla puolella aseen tukissa, tukin sisällä.
Se ei ole sama kivääri, joka näkyy kaupan esitteessä.
Oswaldin kuvissa näkyvässä kiväärissä hihna on pohjassa eikä sivulla.
Marina Oswald otti kuvia Lee Oswaldista kiväärin -
ja pistoolin kanssa. Hän otti kolme kuvaa.
Todisteissa 133A ja 133B -
sormus on oikean käden nimettömässä.
Todisteessa 133C sormus on vasemmassa kädessä.
Poliisi näytti Lee Oswaldille kuvaa, kun hän oli pidätettynä.
Oswald sanoi: "En muista ottaneeni tuota kuvaa."
Mutta kaikkien kysymysten jälkeen mysteeri on yhä olemassa.
Miksi kukaan käyttäisi salamurhassa kivääriä -
joka voidaan jäljittää suoraan sen omistajaan?
Löytyikö kivääristä sormenjälki?
FBI:n sormenjälkien asiantuntija, Sebastian Latona -
yritti saada aseesta sormenjäljet. Hän todisti komissiolle -
ettei hän löytänyt sormenjälkiä metallista tai aseen tukista.
Mutta komisario Day Dallasista, ennen kuin ase lähti Washingtoniin -
sanoi löytäneensä osittaisen kämmenenjäljen -
ja osittaisen sormenjäljen tukin alapuolelta.
Latonan mukaan sormenjälkiä ei ollut edes yritetty ottaa.
Ei edes osittaisia jälkiä? - Ei mitään.
Tunnistamiseen tarvitaan kahdeksan pistettä. Hän ei löytänyt mitään.
J. Edgar Hoover, 2192.
Kyllä, näin tutkintaraportin.
Oswald ampui kolme laukausta. Sitten hän hylkäsi aseen.
Nähtävästi hän tuli alas rappukäytävää pitkin.
Voitteko todistaa sen? - Kyllä.
Kuuliko tai näkikö joku hänet? - Työntekijät olivat alakerrassa -
mutta poliisi pysäytti hänet toisessa kerroksessa.
Jotkut johtajat sanoivat poliisille Oswaldin työskentelevän siellä.
He antoivat Oswaldin mennä. Niin hän pääsi ulos.
Kun kuulin laukaukset, juoksin taloon ja pääsin toiseen kerrokseen -
noin kahdessa minuutissa.
Kahdessa minuutissa poliisi saapui kirjavarastoon sekuntikellojen -
ja kriittisten silmien kera. Poliisit ja agentit löysivät huoneen.
Warren ja muut komission jäsenet tekivät saman itse.
Halusin löytää todistajan salamurhalle.
Hän oli Victoria Adams.
Hän työskenteli neljännessä kerroksessa ja tunsi Oswaldin.
Etsin kansallisarkistosta hänen alkuperäistä todistustaan.
Minulle kerrottiin, että nauha hänen todistuksestaan oli kateissa.
Myöhemmin selvisi, että Warrenin komissio oli tuhonnut nauhan.
Lopulta löysin hänet ja kuulin hänen versionsa tapahtuneesta.
Vickie Adams oli 22-vuotias salamurhan aikaan.
Hän todisti, että heti salamurhan jälkeen -
hän juoksi portaikon kautta ulos nähdäkseen, mistä oli kyse.
Jos se oli totta, hän olisi nähnyt Oswaldin portaikossa.
Mutta Adams todisti, ettei hän nähnyt tai kuullut mitään.
Hän tajusi, että jokin on vialla, koska häntä ei uskottu.
Hän sanoi kuulustelija David Belinille:
"Kysy Sandra Stylesilta. Hän oli portaikossa kanssani."
Siitä muodostui vakava ongelma Warrenin komissiolle.
Yhden naisen todistuksen kumoaminen oli helppoa.
Mutta toisen todistajan hylkääminen olisi ollut vaikeampaa.
Joten Belin sanoi: "Emme tarvitse Sandra Stylesia. Meillä on sinut."
Mukanamme on herra Belin. Hän on käynyt täällä monta kertaa.
Hän tunteen kaupungin paremmin kuin moni muu.
Vickien alkuperäisen todistuksen mukaan -
hän lähti neljännestä kerroksesta 15 - 30 sekuntia murhan jälkeen.
Warrenin komissio muutti sen minuutiksi.
Vickie sanoi saapuneensa alas 60 sekuntia salamurhan jälkeen.
Komissio muutti sen useaksi minuutiksi.
Warrenin komissio huijasi kansalaisia -
väittämällä, että Vickie oli vain hämmentynyt. Juttu oli selvä.
Rekonstruktio osoittaa, että Oswaldilla oli tarpeeksi aikaa -
ampua, piilottaa kivääri ja tulla alas toisen kerroksen kahvilaan.
Mutta vuonna 1999 löysin kansallisarkistosta asiakirjan -
joka oli ollut salattuna 35 vuotta.
Se oli kirje apulaissyyttäjä Martha Joe Stroudilta.
Hän lähetti Vickien allekirjoitetun todistuksen J. Lee Rankinille -
joka oli Warrenin komission tutkinnan pomo.
Kirjeen viimeisessä kappaleessa, lähes jälkihuomautuksena -
hän mainitsee naisen nimeltä Dorothy Garner.
Garner oli Vickien työnjohtaja. Hän seisoi ikkunalla Vickien kanssa.
Kirjeen mukaan Garner näki Vickien menevän portaita alas -
ennen kuin konstaapeli Baker ja Roy Truly tulivat ylös.
Kun haastattelin Dorothy Garneria, hän vahvisti kaiken.
Hän seisoi ikkunalla Vickien kanssa. Vickie lähti välittömästi.
Hän seurasi Vickietä ulos toimistosta -
ja näki tämän menevän portaita alas.
Koko tuona aikana hän ei nähnyt Oswaldia.
Stroudin kirje oli vaarallinen asiakirja Warrenin komissiolle.
Ilman asiakirjojen avaamista emme olisi koskaan saaneet tietää -
kolmesta todistajasta, joilla oli vahvoja todisteita siitä -
ettei Oswald ollut kuudennessa kerroksessa ampumisen aikaan.
Juridisesti ruumiinavaus olisi pitänyt tehdä Dallasissa.
Siellä oli oikeuslääkäri, Earl Rose.
Hän oli paikalla ruumiinavausta varten.
Hänet työnnettiin seinää vasten.
Häntä uhattiin. Kädet aseella, paljon kirosanoja.
Hän seurasi miehiä. Ruumis vietiin laittomasti Dallasista -
mikä rikkoi Texasin lakia.
Kun Air Force One lähti Dallasista Washingtoniin, kaksi lääkäriä -
jotka yrittivät pelastaa Kennedyn, pitivät lehdistötilaisuuden.
He olivat tohtorit Malcolm Perry ja Kemp Clark.
Mitkä kaksi tärkeää todistetta Clark ja Perry paljastivat?
Tohtori Perry teki trakeostomian auttaakseen Kennedyä hengittämään.
Lehdistötilaisuudessa heti elvytysyrityksen jälkeen -
häneltä kysyttiin luodista. Perry sanoi, että se meni sisään kaulasta.
Kemp Clark oli neurokirurgian johtaja.
Hän sanoi, että presidentillä oli suuri haava oikealla takaraivossa.
Hänen kuvauksensa vastasi ulostuloaukkoa.
Meillä on jäljennös lehdistötilaisuudesta.
Se on tärkeä asiakirja, koska videonauhat takavarikoitiin.
Perrystä on jäljellä video, joka on kuvattu lehdistötilaisuuden jälkeen.
Kun saavuin ensiapuun, asetin putken, joka auttoi hengittämisessä -
mutta potilaalla oli haava kaulassa ja suuri haava takaraivossa.
Clarkin ja Perryn lausunto tarkoitti, että ampuja oli auton edessä.
Valkoisen talon lehdistösihteerin Malcolm Kilduffin lausunto -
vaikuttaa tukevan tätä johtopäätöstä.
Yksinkertaisesti sanottuna luoti läpäisi hänen päänsä.
Seuraavana päivänä tohtori Perryn näki hoitaja Audrey Bell -
joka oli Perryn kanssa leikkaussalissa.
Aamulla kun näin tohtori Perryn, sanoin hänelle:
"Näytät kamalalta. Saitko nukuttua?"
Hän sanoi: "En juurikaan. Bethesdasta soitettiin yön aikana."
Kysyin, miksi he soittivat. Hän sanoi:
"He kyselivät sisääntulo- ja ulostulohaavasta."
"He halusivat, että muutan mieleni."
Komission todistuksessa Perry perui puheensa.
He pakottivat häntä perumaan lausuntonsa.
Oli noloa nähdä, miten lääkäri, joka puhui totta -
pakotettiin muuttamaan mieltään.
Mietittekö tuolloin, oliko se sisääntulo-vai ulostulohaava?
Itse asiassa en juuri ajatellut asiaa.
Olisi ehkä ollut parempi, jos olisin tehnyt niin.
Käytin energiani ongelman ratkaisemiseen, kuten muutkin.
En juuri ajatellut, miten se tapahtui tai miksi.
Vuonna 1975 tohtori Shires palkkasi minut Washingtonin yliopistoon -
sydänkirurgian osastolle. Tutustuin siellä Malcolmiin.
Työskentelimme yhdessä monimutkaisten tapausten parissa.
Olin erityisen kiinnostunut -
tohtori Perryn mielipiteestä JFK:n murhaan liittyen -
koska hän suoritti Kennedyn trakeostomian.
Ongelmana oli, että Malcolm kieltäytyi puhumasta salamurhasta.
Hän ei vastannut kysymyksiini haavaan liittyen.
Eräänä iltana, kun olimme operoineet yhdessä monta tuntia -
istuimme yhdessä ja joimme kahvia.
Ja taas kerran kysyin häneltä Kennedyn haavasta.
Tällä kertaa hän sanoi:
"Se oli sisääntulohaava. Siitä ei ole epäilystäkään."
Perry muutti lausuntoaan ja suostui sanomaan, että se oli ulostulohaava -
koska salaisen palvelun agentti painosti häntä.
Tuo henkilö oli Elmer Moore.
Vuonna 1970 Elmer Moore oli salaisen palvelun päällikkö Seattlessa.
Tohtoriopiskelija Jim Gochenaur ystävystyi hänen kanssaan.
Hän myönsi Gochenaurille katuneensa Perryn painostamista.
Kysyin häneltä suoraan. "Herra Moore, painostitko Perryä?"
Hän sanoi: "Minut määrättiin tekemään niin."
Hän sanoi, että Kelly oli käskenyt häntä puhumaan Perrylle -
ja vakuuttamaan tämän siitä, että se saattoi olla ulostulohaava -
eikä sisääntulohaava.
Minusta oli mielenkiintoista, että hän myönsi tehneensä rikoksen.
Elmer Mooren vastuulla oli, että Parklandin lääkärit -
muuttivat todistustaan.
He suostuivat sanomaan, ettei Kennedyn takaraivossa ollut reikää.
Charles Crenshaw työskenteli sairaalan ensiavussa tuona päivänä.
Hän sanoi myöhemmin, että Kennedyn haavat syntyivät edestä.
Tästä suoraan läpi.
Crenshaw kirjoitti "Conspiracy of Silence" -kirjan "JFK:n" jälkeen.
"Olin Parklandin sairaalassa ja osallistuin Kennedyn hoitoon."
"Kennedyä ei ammuttu takaapäin haavojen perusteella."
Käytä tarkkoja lääketieteellisiä termejä.
Selvä. Se oli oikealla takaraivossa.
Hän käänsi päätä vasemmalle -
ja nosti niin sanottua läppää.
Silloin pystyi näkemään aukon.
Aivoja ja selkäydinnestettä valui ulos aukosta.
Sitten näin, että ne valuivat ämpäriin.
Vuonna 1981 kuvia ruumiinavauksesta jaettiin tutkijoille.
Kuva Kennedyn haavasta -
ei vastannut Parklandin lääkärien todistuksiin.
Muistini mukaan vamma oli tällä alueella.
Ruumiinavausmateriaali yritti salata, mitä oli tapahtunut.
Yleensä sen on tarkoitus paljastaa, mitä on tapahtunut.
Salamurhan iltana Kennedyn ruumis palautettiin Washingtoniin.
Ruumiinavaus tehtiin Bethesdan sotilassairaalassa.
Kaikki USA:n huippulääkärit olivat tunnin matkan päässä D.C:stä.
Yhtäkään heistä ei kutsuttu apuun.
Siellä oli kaksi armeijan patologia: James Humes ja J. Thornton Boswell.
Kumpikaan heistä ei ollut tehnyt -
ruumiinavausta, johon liittyy ampumahaavoja.
Tätä asiaa on painotettava jokaiselle amerikkalaiselle.
Tämä on teidän presidenttinne. Ampumahaavoista on pääteltävä -
kulma, lentorata ja etäisyys.
Ja niitä on verrattava Connallyn haavoihin.
Tämä oli vaativa tehtävä -
johon olisi tarvittu kaksi tai kolme huippulääkäriä.
Ja he kutsuivat Humesin ja Boswellin.
He ymmärsivät tehtävän vaikeuden ja kutsuivat apuun Pierre Finckin.
Humes ja Boswell aloittivat ennen kuin konsultti ehti paikalle.
He tajusivat olevansa pulassa ja pyysivät apuun oikeuslääkäriä.
Tohtori Finck ei ollut tehnyt ruumiinavauksia kahteen vuoteen.
He pyysivät asiantuntijan apua, mutta heidän pyyntönsä evättiin.
Bethesdan ruumishuoneella oli paljon väkeä, 33 ihmistä.
Kaikki kolme riviä täyttyivät ihmisistä.
Kolme patologia saivat ruumiin ja heille sanottiin:
"Häntä ammuttiin takaapäin."
He keksivät, miten haavat sopivat tilanteeseen.
Se kertoo, että ruumiinavaus ei ollut lääkärien hallinnassa.
Sitä hallitsivat ihmiset, jotka sanoivat, mitä lääkärit saivat tehdä.
Puhutaan kahdesta haavasta.
Tutkit koko alueen.
Humes ja Roswell sanoivat: "Presidentin selässä on luodinreikä."
He tutkivat sitä sormella ja välineellä, ja poistivat keuhkot.
Ei luotia! Murhatapauksessa se on todella suuri ongelma.
Se oli fiktiota. FBI soitti Dallasista, ja luoti löytyi.
Darrell Tomlinson, Parklandin huoltomies, yritti päästä vessaan.
Paarit olivat oven tiellä. Hän siirsi niitä ja löysi luodin.
Miten luoti päätyi sinne? Humes ja Boswell tekivät -
absurdin johtopäätöksen. Kun presidentti makasi paareilla -
ja hänen rintaansa painettiin elvytyksen yhteydessä -
tuo paine pakotti syvälle uponneen luodin -
ulos selästä, aivan kuin se olisi peruuttanut tunnelista.
On ymmärrettävä, että luodit eivät mene sisään ja ulos sillä tavalla.
Luoti koteloituu, mutta niin he päättelivät.
He eivät tienneet, että presidentin kaulassa oli luodinreikä.
Montako ruumiinavausta olet tehnyt? - Noin tuhat.
Vasta seuraavana aamuna Humes ajatteli:
"Ehkä meidän pitää puhua Parklandin kirurgeille."
Parklandin lääkärit päättelivät, että luoti meni henkitorven läpi.
He suurensivat luodinreikää. Nyt he kuulivat trakeostomiasta -
joka tehtiin luodinreikään.
"Ahaa", Humes ja Boswell sanoivat. "Nyt me tiedämme."
Luoti ammuttiin takaa ja se upposi selkään 600 m/s.
Luoti näki valkoisen kauluksen, säikähti ja putosi vaatteiden alle.
Ja tuon luodin Tomlinson löysi paareilta.
Viisi kuukautta myöhemmin Specterin yhden luodin teoriassa -
tuo luoti sai uutta virtaa -
ja se läpäisi sekä Kennedyn että Connallyn.
Ja nyt, huhtikuussa 1964, tuo paarien luoti, CE-399 -
Warrenin komission sankari, löytyikin Connallyn reidestä.
Miten se on mahdollista? Se on uskomatonta.
Se on tieteellinen todiste. Haava syntyi takaapäin -
ja luoti jatkoi eteenpäin.
Humes tuhosi alkuperäiset muistiinpanonsa.
Humes oli pääpatologi, ja kaikki lääkärit tietävät -
että työn aikana tehdyt muistiinpanot ovat lähempänä totuutta -
kuin se, mitä kirjoittaa myöhemmin. Hän myönsi tuhonneensa ne.
Hän tuhosi alkuperäiset ruumiinavauksen muistiinpanot.
Tuona iltana Oswald oli yhä elossa.
Lääkäri joutuu todistamaan oikeudessa valan vannoneena.
"Miksi tuhosit muistiinpanot? Eikö patologi säästä muistiinpanoja?"
Hän sanoi: "Tuhosin ne, koska niille roiskui presidentin verta -
enkä halunnut, että joku kiinnostuu niistä."
Myös Finck teki muistiinpanoja ja valitti niiden katoamisesta.
Hän suuttui, koska joutui luomaan muistiinpanot uudelleen muistista.
Kaksi paikalla ollutta FBI-agenttia, Frank O'Neill ja James Sibert -
raportoivat, mitä he kuulivat ruumiinavauksessa -
ja mitä patologit sanoivat, etenkin tohtori Humes.
Arlen Specter haastatteli agentteja vuoden 1964 alkupuolella.
Hän kirjoitti agenteista negatiivisia kommentteja.
Tiedämme, miksei hän pitänyt agenttien puheista.
Heillä oli todisteet, jotka kumosivat yhden luodin teorian.
Sibert ja O'Neill eivät todistaneet Warrenin komissiolle -
ja heidän muistiinpanonsa salattiin.
Vuonna 1997 ARRB-tutkintakomitea haastatteli heitä.
Sekä Sibert että O'Neill näkivät kuvan JFK:n takaraivosta.
Nuo kiistanalaisimmat kuvat.
Kumpikaan ei nähnyt mitään sellaista ruumiinavauksessa.
O'Neill sanoi, että pää oli kasattu uudelleen valokuvaa varten.
Niin hän sanoi valan nojalla. Sibert ei muistanut piirtäneensä kuvaa -
joten hän piirsi uuden. Se on yksi tärkeimmistä kuvista.
Siinä näkyy ulostulohaava oikealla takaraivossa.
Päästä näytti puuttuvan kortistokortin kokoinen osa.
Tämä uusi todiste yhdistettynä 40 todistajaan -
jotka näkivät reiän Kennedyn takaraivossa -
muodostavat vahvan todisteen edestä ammutusta laukauksesta.
Kuka kuvasi ruumiinavauksen? - John Stringer.
Hän oli siviili. Hän teki oppikirjan lääketieteellisestä valokuvauksesta.
Hän oli valokuvaaja. Hän kuvasi ruumiinavauksen -
ja myös presidentin aivot.
Valokuvat Kennedyn aivoista löytyvät kansallisarkistosta.
Kuvia ei saa skannata tai kopioida. Niitä saavat tutkia paikan päällä -
vain Kennedyn perheen valtuuttamat tutkijat.
Puolet aivokuvista on otettu ylhäältä käsin.
Stringer sanoi ottaneensa nämä kuvat.
Toinen puoli kuvista on kuvattu alapuolelta.
Olimme varovaisia kysyessämme herra Stringeriltä kuvista.
Kysyimme, millaista filmiä hän käytti mustavalko- ja värikuvissa.
Jeremy Gunn näytti Stringerille värikuvan aivoista.
Stringer sanoi heti: "Nämä eivät ole Kodakin, ehkä Anscon."
"En näe valmistajan nimeä, mutta filmin lovet eivät täsmää."
Jeremy Gunn kysyi: "Käytitkö tätä filmiä?"
Stringer sanoi: "En." Hän kielsi ottaneensa kuvia alapuolelta.
Tämä kaikki johtaa samaan kysymykseen:
Jos Stringer ei ottanut kuvia, kuka ne otti?
Robert Knudsen oli laivaston valokuvaaja -
joka siirtyi Valkoiseen taloon vuonna 1958.
Hänen kuolinilmoituksessaan New York Timesissa ja Washington Postissa -
sanotaan, että hän kuvasi Kennedyn ruumiinavauksen.
Mutta virallisesti hän ei kuvannut sitä.
Warrenin komissio ei haastatellut Robert Knudsenia.
He lopulta löysivät Knudsenin vuonna 1978.
Komitea otti hänen todistuksensa vastaan.
Mutta todistus haudattiin 50 vuodeksi.
Se julkaistiin 1993. Tiedän, miksi se haudattiin.
Hänen kertomuksensa kuvista poikkesi virallisesta selityksestä.
Kun Knudsen kuoli 1989, ARRB haastatteli hänen vaimoaan.
Kuvailiko hän sinulle näkemänsä haavat?
Hän kertoi minulle, että koko pään yläosa oli poissa.
Hän kertoi vaimolleen, että yhtä kuvaa Kennedyn takaraivosta -
oli muokattu reilusti.
Miten haava peitettiin? - Joku piirsi hiukset sen päälle.
Meidän on mainittava, että lausuntosi poikkeaa -
USA:n hallituksen versiosta.
Miksi et sanonut mitään aiemmin?
Teidän täytyy muistaa, että hän oli laivaston mies -
ja hänellä oli lupa nähdä salaisia asiakirjoja.
Se on elämäntapa. Silloin ei juoruilla.
Hän jatkoi työskentelyä Valkoisessa talossa, koska ei juoruillut.
John Stringer on virallinen kuvaaja. He molemmat ottivat kuvia.
Uskon, että iso osa Stringerin kuvista ei päätynyt kokoelmaan -
ja näkemämme kuvat ovat Robert Knudsenin kuvia.
Saundra Spencer työskenteli laivaston valokuvauskeskuksessa.
Se oli erillään Bethesda-labrasta. Tuona viikonloppuna hän sai filmin.
Saundra Spencerin kehittämät kuvat eivät päätyneet arkistoon.
Ainoa todiste kuvista on hänen todistuksensa.
Spencer järkyttyi nähdessään viralliset ruumiinavauskuvat.
Hän sanoi: "Kehitin hänen perheensä kuvat kolmen vuoden ajan."
"Hän ei näyttänyt tältä. Hän näyttää hirveältä näissä kuvissa."
Hän alkoi itkeä. - Komitean edessä?
Hän itki Jeremyn, minun ja arkistohenkilön edessä.
"Hän ei näyttänyt näin pahalta kehittämissäni kuvissa."
"Ne olivat siistejä ja kunnioittavia."
Yhdessä kuvassa presidentin aivot olivat hänen kehonsa vieressä.
Outoa, että aivot olivat kasassa. FBI-agentti Frank O'Neill kertoi -
että puolet aivoista puuttui.
Aivojen ruumiinavaus, tai avaukset, tehtiin myöhemmin.
Sitä ei tehty 22. marraskuuta.
Zapruder-filmistä näkee, miten Kennedyn pää räjähtää.
Jackie Kennedy kiipesi taakse ja poimi palan presidentin aivoista.
Hän antoi palan Parklandin lääkärille.
Ruumiinavauskuvista näkee -
että yllättävän vähän kudosta puuttuu.
Kun katsotaan ruumiinavausta ja aivojen tutkintaa -
aivot painavat 1 500 grammaa.
1 500 grammaa on keskiarvoa suurempi paino aikuisen miehen aivoille.
Raportin mukaan 8 000 ruumiinavauksen perusteella -
aikuisen miehen aivot painoivat keskimäärin 1 336 grammaa.
He sanovat, että Kennedyn aivot painoivat tavallista enemmän.
Minne aivokudos katosi? Sitä lensi Dealey Plazalle.
Jackie piteli sitä kädessään ja ihmiset pyyhkivät sitä vaatteistaan.
Arkistossa on kaksi kuvaa aivoista.
Näin ne vuonna 2015. Aivot näyttivät vääristyneiltä.
Ensin luulin, että aivot olivat olleet pitkään purkissa.
Komitealla oli neuvonantaja, tunnettu patologi.
Hän katsoi kuvia ja sanoi: "Nämä ovat hyvin säilötyt aivot."
"Ne ovat harmaat eivätkä pinkit."
"Aivot ovat olleet kaksi tai kolme viikkoa formaldehydissä."
Minä ja Jeremy Gunn katsoimme toisiamme.
Tiesin, että JFK:n aivot tutkittiin alle kolme päivää murhan jälkeen.
Voidaan olettaa, että he halusivat aivovaurioiden -
vastaavan sitä olettamusta, että Oswald oli ampuja.
Jos takaraivossa oli aukko, niin kuin moni todisti -
se herättäisi kysymyksiä siitä, aiheuttiko yksi laukaus vammat -
niin kuin Oswaldin väitetään tehneen.
Opetussairaalassa oli paljon aivoja.
Ruumiinavauksia tehtiin paljon ja aivoja säästettiin opetusta varten.
Ei olisi ollut vaikeaa löytää toisia aivoja.
Se on yksi syy lisää, miksi nämä eivät voi olla Kennedyn aivot -
jotka esiintyvät valokuvissa.
Tämä on todiste -
joka kyseenalaistaa aivokuvien aitouden.
Jos nyt pidettäisiin oikeudenkäynti, kuvat eivät kelpaisi todisteeksi.
En haluaisi olla kengissänne tänään. Teillä on paljon mietittävää.
Olette nähneet todisteita, joita muut eivät ole nähneet.
Kun me olimme lapsia -
useimmat meistä ajattelivat, että oikeus tapahtuu automaattisesti.
Että hyve olisi oma palkintonsa ja hyvä voittaisi pahan.
Iän myötä ymmärrämme, ettei se ole totta.
Ihmisten on luotava oikeutta. Se ei ole helppoa.
Totuus on usein uhka vallalle.
Ja valtaa on uhmattava omalla vastuulla.
Lääkäri, joka oli paikalla sekä Parklandissa että Bethesdassa -
oli George Burkley, Kennedyn henkilökohtainen lääkäri.
Specter ei pyytänyt George Burkleyta todistamaan.
JFK:n kirjasto haastatteli Burkleyta 1967. Häneltä kysyttiin:
Oletko samaa mieltä siitä, montako luotia osui presidenttiin?
En halua vastata siihen.
Hän ei sanonut mitään, koska oli mukana salailussa.
Burkley allekirjoitti kuvan, jonka mukaan luoti osui Kennedyä selkään.
Ja hän allekirjoitti kuolintodistuksen -
jossa ampumahaava on selässä.
Kuolintodistus ei ole Warrenin komission tiedostoissa -
eikä komission säilyttämässä kuvassa ole Burkleyn nimikirjoitusta.
1977 Burkley kirjoitti lakimiehensä avulla kirjeen Richard Spraguelle -
joka oli HSCA:n pääjuristi.
Hänen tietojensa mukaan useampi ihminen Oswaldin lisäksi -
oli osallistunut salamurhaan. Hän oli valmis puhumaan asiasta.
Sprague, joka lupasi tutkia CIA:n osallisuutta asiaan -
ajettiin ulos kaksi viikkoa myöhemmin.
Burkley lähetti kirjallisen lausunnon komitealle -
mutta häntä ei kuultu todistajana.
1982 hän sanoi Henry Hurtille: "Tiedän, että ampujia oli enemmän."
Kun Henry Hurt kysyi lisätietoja, Burkley kieltäytyi puhumasta.
Vuotta myöhemmin Burkley puhui JFK-tutkija Michael Kurtzille.
Hän sanoi tietävänsä salaliitosta ja nähneensä haavan takaraivossa.
Se on tärkeä lausunto ainoalta lääkäriltä -
joka oli paikalla sekä Parklandissa että Bethesdassa.
Hän kertoi Kurtzille, että Kennedyllä oli ulostulohaava takaraivossa.
Kun Kurtz pyysi lisätietoja, Burkley kieltäytyi puhumasta.
Burkley oli kuollut, kun tutkintakomitea perustettiin.
Jeremy päätti pyytää Burkleyn tyttäreltä luovutuskirjaa -
jotta voisimme mennä jo myös kuolleen Illigin lakifirmaan -
löytääksemme tietoja siitä, mitä Burkley halusi kertoa HSCA: lle.
Tytär suostui siihen. Jeremy soitti hänelle, ja hän muutti mielensä.
Hän kieltäytyi allekirjoittamasta ja katkaisi puhelun.
Ruumiinavauskuva, johon merkitään vauriot, haavat ja muut -
näytti ampumahaavan olevan T3-nikaman kohdalla -
joka on noin 15 senttiä alempana.
Tuo paikka sopi Sibertin ja O'Neillin raportteihin.
Jotta faktat sopisivat yhden luodin teoriaan -
lääkärit tarvitsivat ulostulohaavan.
Warrenin komissio nosti sisääntulohaavaa selässä -
jotta se olisi samassa linjassa kaulassa olleen haavan kanssa.
Gerald Ford teki sen yhdellä kynänvedolla.
Hän muutti kuvauksen selästä niskaan.
Gerald Fordista sanottiin, ettei hän voi tehdä kahta asiaa yhtä aikaa.
Yhtäkkiä hänestä tuli oikeuslääkäri, kuvaaja, kriminologi ja ekspertti -
ja hän siirsi luodinreikää ylöspäin.
Mutta 1979 HSCA siirsi luodinreikää alaspäin -
koska heillä oli ruumiinavausvalokuvat.
Ehkä Warrenin komissio luuli, ettei kukaan näkisi valokuvia.
Kun tutkintakomitea paljasti, mitä Ford oli tehnyt -
hän vastasi, ettei se liittynyt millään tavalla salaliittoon.
Hän vain yritti olla tarkka. Tämä on ristiriidassa sen kanssa -
mistä Ford ja Ranskan presidentti Valéry Giscard d'Estaing puhuivat.
Ford sanoi, ettei salamurha ollut yhden henkilön tekemä.
"Tiesimme, että se oli salaliitto, mutta syyllisiä ei saatu selville."
Julkaistujen asiakirjojen avulla näemme rikoksen uudessa valossa.
Mitä tulee JFK:n murhaan -
salaliittoteoriat ovat nyt faktoja.
Todisteet kertovat useista ampujista -
eikä Oswald edes ollut ikkunan luona salamurhan hetkellä.
Hänen sormenjälkiään ei löydetty oletetusta murha-aseesta.
Lee Harvey Oswald ei saanut oikeudenkäyntiä.
Minulta evättiin lakimies.
En ampunut ketään.
Lakimies Mark Lane yritti edustaa Oswaldia -
mutta komissio esti häntä.
Tämä komissio on toiminut tavalla -
joka sivuuttaa syytetyn oikeudet.
En tiedä, onko kukaan syytön. Juttu on täynnä valheita ja ristiriitoja.
Tiedän, että on olemassa parafiinitesti, joka osoittaa -
ettei Lee Harvey Oswald ampunut aseella 22. marraskuuta.
Minulla on kopio tuosta testistä.
Saako syytetty reilun oikeudenkäynnin?
Olen hoitanut satoja rikosjuttuja tuomioon asti -
ja ollut vastuussa tuhansista tapauksista rikosoikeudessa.
En usko, että yksikään valamiehistö olisi tuominnut Oswaldia -
Warrenin komission todisteilla.
Valamiehistön sijaan -
tuomion antoivat seitsemän viisasta miestä ja urapoliitikkoa.
Tuomion, jota media tuolloin tuki.
Asiakirjojen avulla Oswaldista paljastuu lisää mysteerejä.
Mies, joka sanoi olevansa syntipukki, murhattiin suorassa lähetyksessä.
Nämä olivat Lee Harvey Oswaldin hautajaiset -
presidentti Kennedyn oletetun murhaajan.
Hautajaiset pidettiin tyhjällä hautausmaalla Forth Worthin lähellä.
Hautapaikan osti kauan sitten Oswaldin äiti.
Hautajaisissa oli paikalla vain Oswaldin perheenjäseniä.
Oswald vietti nuoruusvuotensa orpokodissa.
17-vuotiaana hän liittyi merijalkaväkeen. Vuotta myöhemmin -
hänet lähettiin salaperäiseen USA:n tukikohtaan. Atsugiin, Japaniin.
Sieltä CIA lensi vakoilulentoja kommunistisen Kiinan yli.
Churchin komitean tutkinnan aikana vuonna 1975 -
Richard Schweiker huomautti Oswaldista -
että kaikkialta Oswaldin elämästä löytyy jälkiä tiedustelupalvelusta.
Moni piti häntä suoraselkäisenä amerikkalaisena nuorena miehenä.
Myöhemmin hänet esitettiin Castron ja Venäjän ystävänä.
Keväällä 1963 Oswald jakoi Kuuban komitean lehtisiä.
Se oli Castroa kannattava ryhmä, joka oli opiskelijoiden suosiossa.
Osaan niistä hän leimasi osoitteen 544. Camp Street.
Se oli toimisto New Orleansissa CIA:n toimiston lähellä.
Se oli myös koti Cuban Revolutionary Councilille, joka vastusti Castroa.
Miksi Castroa kannattava aktivisti laittaisi päämajansa -
samaan paikkaan Castroa vastustavan ryhmän kanssa?
Koska hän oli provokaattori.
Hän oli kaksoisagentti, joka esitti kahta roolia.
Oswald oli tekemisissä Castroa vastustajien kuubalaisten kanssa.
Samaan aikaan hän jakoi Castroa tukevia lehtisiä.
Hän oli tekemisissä ryhmien kanssa, jotka halusivat tappaa presidentin.
Se ei tule yllätyksenä, että nämä ryhmät tunnettiin -
ja ne olivat USA:n hallituksen tukemia.
Keväällä 1963 Oswald alkoi olla yhteydessä miehiin -
joilla oli selviä yhteyksiä hallituksen ponnisteluihin.
Yksi miehistä, David Ferrie, tunsi Oswaldin Civil Air Patrolista.
Ferrie tunnettiin äärimmäisenä antikommunistina.
Hän oli myös CIA:n pilotti salaisessa sodassa Kuubaa vastaan.
Oswald osallistui näihin harjoituksiin Ferrien kanssa.
Tiedän, että näin hänet kerran Guy Banisterin kanssa.
En tiedä, mikä Guyn rooli oli.
Banister kuului äärioikeistoon ja oli tekemisissä FBI:n, CIA:n -
ja amerikkalaisen natsipuolueen kanssa.
Banister antoi Oswaldille toimistonsa osoitteessa 544 Camp Street.
Oswald käytti toimistoa Castroa tukevien lehtisten painamiseen.
Murhan jälkeen FBI kuulusteli Banisteria, entistä FBI-agenttia.
Häneltä ei kysytty Oswaldista.
Jossain vaiheessa murhan jälkeen FBI päätti -
katkaista Oswaldin yhteyden FBI: hin.
Banister oli FBI:n kumppani. Hänenkin yhteytensä piti katkaista.
Ongelmana oli, että lehtisiin oli painettu 544 Camp Streetin osoite.
Erikoisagentti Maynor New Orleansista lähetti viestin FBI: lle.
Hän mainitsi lehtiset, joihin osoite oli painettu.
Ennen kuin viesti lähetettiin, se yliviivattiin.
Warrenin komission mukaan Oswald oli kommunisti -
koska Oswald oli loikannut Neuvostoliittoon vuonna 1959.
Hänen matkansa Venäjälle herätti useita kysymyksiä.
Esimerkki: Kun joku amerikkalainen lähti Venäjälle -
luopui kansalaisuudestaan ja sen jälkeen halusi palata takaisin -
paluun jälkeen CIA järjesti tälle henkilölle kattavan kuulustelun.
Yhtä poikkeusta lukuun ottamatta. Se oli Oswald.
Se vaikuttaa tiedustelusuhteelta.
Tapoitko presidentin? - En.
Minut pidätettiin, koska asuin Neuvostoliitossa.
Tiedustelu-upseeri Otto Otepka oli huomannut -
että Neuvostoliittoon loikanneiden amerikkalaisten määrä oli kasvanut.
Hän huomasi, että osa heistä tuli armeijasta.
Siksi hän epäili, että osa miehistä oli valeloikkareita.
CIA oli lähettänyt heidät keräämään tietoja rautaesiripun takaa.
Hän lähetti kirjeen CIA: lle ja kysyi, ketkä olivat heidän agenttejaan.
Oswald oli yksi nimistä Otepkan listalla.
Otepkan pyyntö lähetettiin James Angletonille -
vastatiedustelun johtajalle.
Hän määräsi, ettei Oswaldia saa tutkia -
mutta Otepka jatkoi Oswald-tapauksen tutkintaa.
Hän oli kiinnostunut Lee Harvey Oswaldista ennen salamurhaa.
Hänellä oli tutkimus loikkareista kassakaapissaan.
Hänen konttoriaan kuunneltiin ja sinne sijoitettiin vakoojia.
He laittoivat salaisia asiakirjoja palopussiin ja syyttivät häntä.
"Tämä kaveri on seonnut."
Sen seurauksena hän sai potkut -
ulkoministeriöstä 5. marraskuuta 1963.
Vain 17 päivää ennen salamurhaa.
Otepkan nimeä ei löydy Warrenin raportista, eikä hän todistanut.
Angleton, mies joka hallitsi Oswaldin asiakirjoja CIA:ssa -
koordinoi CIA:n vastauksen Warrenin komission pyynnöstä.
CIA-pomo Richard Helms vannoi Warrenin komissiolle -
ettei CIA ollut koskaan tekemisissä Oswaldin kanssa.
CIA väitti komissiolle, ettei se tiennyt mitään Oswaldista.
Tiedämme nyt, että se oli hölynpölyä.
Oswaldista oltiin kiinnostuneita ja neljä vuotta ennen murhaa.
Ja monet CIA-päälliköt olivat tietoisia hänestä.
Hänen matkoistaan, poliittisesta toiminnasta, perhe-elämästä.
He lukivat hänen äitinsä postit. Niin tarkkaan he seurasivat häntä.
Aina Kennedyn murhaan asti.
Kun Kennedy kuoli ja Oswald pidätettiin, he sanoivat:
"Emme tiedä hänestä mitään."
ARRB:n asiakirjat osoittavat, että Angleton ja CIA -
saivat raportteja Oswaldista vielä viikkoa ennen salamurhaa.
Koko tutkinta olisi ollut täysin erilainen -
jos tutkijat olisivat tienneet, miten paljon CIA tiesi Oswaldista.
Oswald jakoi lehtisiä Clay Shaw'n International Trade Martin edessä.
Shaw, jonka New Orleansin piirisyyttäjä Jim Garrison pidätti.
Garrison syytti Shaw'ta osallisuudesta Kennedyn murhaan.
Mutta Shaw kielsi yhteyden CIA: han.
Onko sinulla CIA-yhteyksiä? - Ei minkäänlaisia.
Tutkintakomitea on osoittanut nämä kiellot vääräksi.
Shaw oli arvokas agentti, jolla oli salainen turvaluokitus -
projektiin nimeltä QKENCHANT.
Lakimies Dean Andrews oli työskennellyt Oswaldin kanssa 1963.
Hän yritti parantaa Oswaldin armeijasta vapautumisen syytä.
Murhan jälkeen mies nimeltä Clay Bertrand soitti Andrewsille -
ja pyysi häntä tulemaan Dallasiin puolustamaan Oswaldia.
Oikeudessa Clay Shaw kielsi olevansa Clay Bertrand.
Andrews väitti, että lääkityksensä vuoksi hän oli kuvitellut puhelun.
Mutta tänään, tutkintakomitean työn ansiosta -
todisteet ja 12 todistajaa kertovat, että Shaw käytti tätä nimeä.
Andrews myönsi Harold Weisbergille, että Shaw oli Bertrand -
mutta Weisberg sai paljastaa sen vasta Andrewsin kuoleman jälkeen.
FBI:ssä Oswaldin asiakirjoihin lisättiin varoitus.
Se tarkoitti, ettei kukaan saanut pyytää asiakirjoja -
eikä kukaan voinut lisätä mitään ilman FBI:n vakoiluosaston lupaa.
Se jatkui neljä vuotta.
Se oli kuin vilkkuva punainen valo Oswaldin asiakirjojen yllä.
8. lokakuuta 1963 FBI-agentti nimeltä Marvin Gheesling-
poisti tuon statuksen Oswaldin tiedostoista.
Se laski Oswaldin uhkaprofiilia FBI:ssä -
vain viikkoja ennen Kennedyn salamurhaa.
Se tarkoitti, ettei Oswaldin nimeä lisätty turvallisuuslistaan.
Listaa tarvitaan, kun presidentin saattue kulkee tiettyä reittiä.
Silloin listalla olevat poistetaan paikalta. He eivät voi olla reitillä.
Se asettaa presidentin vaaralliseen tilanteeseen.
Tuo FBI:n teko ei ollut yksittäinen.
Sama juttu tapahtui CIA:ssa juuri samaan aikaan.
Kuka oli CIA:n yhteishenkilö, joka työskenteli komitean kanssa 1978?
George Joannides. Hän tutki kuubalaisia opiskelijoita -
jotka olivat tavanneet Oswaldin ennen salamurhaa.
13 vuotta myöhemmin, kun kongressi avasi tutkinnan uudestaan -
CIA teki Joannidesista yhteishenkilön.
Hän hoiti kongressin tutkijat, jotka selvittivät CIA:n roolia murhassa.
HSCA ei tiennyt tästä mitään.
Menin HSCA:n johtajan Bob Blakeyn luo ja kysyin:
"Tunnetko Joannidesin?" Hän sanoi tuntevansa tämän.
Sanoin: "Tiedätkö, mitä hän teki vuonna 1963?"
"Hän ei tehnyt silloin mitään. CIA lupasi -
että murhan aikaan toimineet agentit eivät osallistu tutkintaan."
Sanoin: "Joannides johti kuubalaisia, jotka tapasivat Oswaldin."
"Hän johti kuubalaisia, jotka syyttivät Castroa murhasta."
"Dick Helms valitsi hänet Miamissa."
"Hän hallitsi ryhmää, joka oli tekemisissä Oswaldin kanssa."
"Sitten hän tuli hidastamaan tutkintaasi."
"Joannides on täällä, jotta he voivat salata yhteyden Oswaldiin."
Hän järkyttyi. Hän tajusi, miten ovelia he olivat olleet.
He iskivät tutkinnan ytimeen ja lamauttivat sen.
Hän sanoi: "En enää ikinä usko CIA:n puheita."
Jopa ARRB: llä oli vaikeuksia saada asiakirjoja valtion virastoilta.
Mitä ongelmia teillä oli CIA:n kanssa?
Yksi CIA:n tarkastajista tuli tapaamaan meitä.
Laitoimme asiakirjan ruudulle. Sanoimme, että julkaisemme sen.
Sanoin: "Kerro, miksi tätä ei saisi julkaista."
Kahden minuutin hiljaisuuden jälkeen hän sanoi:
Tiedän, että siihen on syy. En vain keksi sitä juuri nyt."
Vuonna 1992, kuukausi lain hyväksymisen jälkeen -
salainen palvelu alkoi noudattaa lakia.
Mutta tammikuuhun 1995 mennessä se oli alkanut tuhota asiakirjoja.
Asiakirjojen tuhoaminen mainitaan ARRB:n loppuraportissa.
Se oli suuri pettymys. Asiakirjat liittyivät Kennedyn matkoihin -
syksyllä 1963 ennen Dallasin matkaa.
Kennedyn henkeä uhattiin monta kertaa vuonna 1963.
Niitä kutsutaan uhkalomakkeiksi.
Salainen palvelu ei halunnut luovuttaa niitä.
He pyysivät apua varapresidentti Goren vaimolta.
Hän oli huolissaan mielenterveyteen liittyvistä asiakirjoista.
Ideana oli, että tämä voisi paljastaa mielenterveysongelmista kärsiviä.
Kun vaadimme virastoja vannomaan -
että he olivat antaneet kaikki murhaan liittyvät asiakirjat meille -
salainen palvelu kieltäytyi allekirjoittamasta asiakirjan.
Se kertoi paljon.
Harva tiesi, että Kennedyä vastaan -
oli tehty kaksi aiempaa murhasuunnitelmaa vuonna 1963.
Yksi Chicagossa 2. marraskuuta, toinen Tampassa 18. marraskuuta.
Kennedy jätti menemättä Chicagoon. Kerro tuosta suunnitelmasta.
31. lokakuuta tiedonantaja nimeltä Lee -
varoitti FBI:tä. Hän sanoi -
että neljä kuubalaista oli matkalla Chicagoon tappamaan Kennedyn.
Seuraavana päivänä vuokraemäntä ilmoitti poliisille -
että hän vuokrasi huoneen neljälle henkilölle. Heillä oli kiväärit -
ja piirros autosaattueesta. FBI ilmoitti siitä salaiselle palvelulle.
Salainen palvelu mokasi näiden henkilöiden tarkkailun.
Kaksi heistä pakeni, mutta kaksi ampujaa saatiin kiinni.
Ampujat eivät paljastaneet mitään tietoja.
Samaan aikaan tuli toinen uhkaus toiselta syntipukilta.
Thomas Arthur Vallee uhkasi tappaa Kennedyn.
Hänet pidätettiin vasta kun Kennedy perui matkansa 2. marraskuuta.
Valleen ja Chicagon tapauksissa -
oli niin paljon yhtäläisyyksiä Dallasin tapahtumiin -
ettei se voi olla sattumaa.
Vallee, jos häntä vertaa Oswaldiin, oli merijalkaväessä.
Hän oli ollut Oswaldin tavoin Kaukoidässä -
tukikohdassa, joka oli yhdistetty CIA: han vakoilukoneiden vuoksi.
Hänet oli helppo kuvata vihaiseksi Kennedyn vastustajaksi.
Hänellä oli toinen tiedusteluyhteys Oswaldin kanssa.
Hän koulutti entisiä kuubalaisia taisteluun, mikä oli CIA:n vastuulla.
Oswald tarjoutui tekemään niin.
Hän luultavasti koulutti heitä, tai ainakin yritti.
Oswald siirrettiin New Orleansista Dallasiin lokakuussa -
jotta hän olisi kaupungissa juuri oikeaan aikaan.
Hän sai töitä korkeasta talosta, joka oli täydellinen ampumapaikka.
Jos katsotaan Valleeta, hänet siirrettiin elokuussa -
Long Islandista Chicagoon juuri ennen autosaattuetta.
Ja mistä hän sai töitä? Korkeasta talosta autosaattueen varrelta.
Se oli täydellinen ampumapaikka.
Kennedyn saattue olisi joutunut kääntymään ja hidastamaan.
Se olisi ollut täydellinen paikka ampumiselle.
Entä matka Floridaan?
18. marraskuuta Kennedyn piti olla autosaattueessa Tampassa.
Salainen palvelu oli huolissaan hotellista, jonka ohi saattue ajoi.
Saattueen piti kääntyä. Kukaan ei ampunut häntä.
Tässä tapauksessa syntipukki olisi ollut Gilbert Policarpo Lopez.
Hän oli Kuuban pakolainen ja osallistui Kuuban komiteaan.
Miksi se oli merkittävää?
Jos Kennedy olisi murhattu Tampassa, Lopez olisi ollut syntipukki.
Jos laukaus edestä olisi pitänyt myöntää, koska Oswald oli takana -
huhujen mukaan Lopez olisi auttanut Oswaldia Dallasissa.
Onko kukaan yrittänyt puhua Warrenin komissiolle näistä asioista?
Abraham Bolden oli ensimmäinen musta agentti Valkoisessa talossa.
Kennedy valitsi hänet. Bolden oli Chicagossa suunnitelman aikaan.
Hän oli siellä, kun salainen palvelu sai tietää neljästä ampujasta.
Hän näki, kuinka heikot turvatoimet olivat Chicagossa.
Hän näki myös salamurhan jälkeen -
miten Chicagon murhasuunnitelma yritettiin salata.
Ei asiakirjoja. Agentteja määrättiin olemaan hiljaa.
Nämä tiedot eivät menneet agenteille, jotka suojelivat Kennedyä -
tulevissa autosaattueissa.
Agentti Elmer Moore tiesi Boldenista ja Chicagon suunnitelmasta.
Tapasin Elmerin kolme kertaa. Puhuimme monta kertaa puhelimessa.
Kysyin häneltä, haastatteliko hän Thomas Arthur Valleeta.
Hän sanoi: "Washington ei näyttänyt minulle asiakirjoja."
Sanoin: "Entä salaisen palvelun agentti nimeltä Abraham Bolden?"
Hänen käytöksensä muuttui täysin.
Hän nousi ylös, otti revolverinsa esiin ja laittoi sen pöydälle.
Hän nojasi pöydän yli ja sanoi: "Jim! Kerro, kenelle työskentelet."
Sanoin: "Olen yksityinen tutkija."
Hän sanoi minulle kovaan ääneen -
ja vakavalla ilmeellä: "Saimme hänet vihdoinkin."
Abraham Bolden yritti kertoa tietonsa Warrenin komissiolle -
mutta hänet torjuttiin.
Lopulta hän joutui vuosiksi vankilaan tekaistusta rikoksesta.
Kansallisarkistosta löytyvät Kennedyn murhan rikostekniset todisteet -
ja valtion asiakirjat Lee Harvey Oswaldiin liittyen.
Komitea julkaisi myös asiakirjoja -
Kennedyn suunnitelmista vetäytyä Vietnamista -
ja miten hän aikoi muokata uutta edistyksellistä ulkopolitiikkaansa.
Tuo politiikka suistaisi raiteilta -
CIA:n ja Pentagonin salaiset suunnitelmat.
En tiennyt, että Kennedy oli niin vaarallinen vallanpitäjille.
Siksikö hänet murhattiin? - Se on oikea kysymys. Miksi?
"Miten" ja "kuka" ovat vain kulisseja yleisöä varten.
Oswald, Ruby, Kuuba, mafia. Se pitää ihmiset epätietoisena.
He unohtavat tärkeimmän kysymyksen. Miksi Kennedy murhattiin?
Kuka hyötyi siitä? Kenen valta riittää sen salaamiseen?
Ensimmäisen vuoden aikana Kennedy muokkasi politiikkaansa.
Joskus se oli ristiriidassa edeltäjiin, etenkin ulkopolitiikassa.
Syksyyn 1963 mennessä Kennedyllä oli paljon vihamiehiä.
Hän halusi vetäytyä Vietnamista -
ja aikoi vierailla Indonesiassa vuonna 1964.
Hän halusi luoda itsenäisen demokratian Kongoon -
ja tasapainoisen politiikan Lähi-itään.
Normalisoida suhteet Kuuban ja Neuvostoliiton kanssa.
Hän oli jopa valmis tarjoamaan yhteistä kuutehtävää.
Mutta huhtikuussa 1961 hänen hallintonsa sai ensimmäisen tahran.
Kennedy kampanjoi kommunistin vastustajana -
ja hyväksyi Sikojenlahden maihinnousun.
Hyväksymiseen liittyi kaksi varausta. USA järjestäisi aseet ja varusteet -
mutta amerikkalaiset eivät nousisi maihin.
Sen lisäksi Kuuban pakolaisten tekemien ilmaiskujen jälkeen -
ilmaiskut jatkuisivat vasta kun lentokenttä oli vallattu.
Dulles luuli, että Kennedy tukisi Eisenhowerin tavoin -
USA:n armeijan väliintuloa, jos sitä tarvittaisiin.
Samaan aikaan hän vakuutti, ettei sitä tarvita.
Ensin halua tehdä selväksi -
että armeijamme ei mene missään olosuhteissa Kuubaan.
Maihinnousu oli katastrofi.
Voitolla on sata isää, mutta tappio on orpo.
Tulevissa lausunnoissa ja keskusteluissa -
en aio välttää vastuuta. Valtionpäämiehenä olen vastuussa.
Julkisesti Kennedy otti syyn niskoilleen.
Yksityisesti hän ja hänen veljensä uskoivat CIA:n valehdelleen.
Allen Dulles tunnusti, että tehtävä epäonnistuisi -
ilman USA:n armeijan tukea. Se oli CIA:n suunnitelma.
Hän tunnusti Harper's Magazinen artikkelissa -
Willie Morrisille, ettei se voinut onnistua pakolaisjoukoilla.
Hän tarvitsi merijalkaväkeä ja ilmavoimia.
Hän uskoi Kennedyn joustavan, ja että ratkaisevalla hetkellä -
Kennedyn olisi pakko lähettää USA:n armeija apuun.
Kirjoittaessaan artikkelia vuonna 1965 -
Dulles sanoi toimittajalle: "Kennedy luuli olevansa jumala."
Jack Kennedy piti pintansa eikä lähettänyt armeijaa.
Hän ei tehnyt kriisistä entistä suurempaa.
Kennedy oli raivoissaan. Hän tiesi että hänelle valehdeltiin -
armeijan ja neuvonantajien toimesta.
Hän ilmoitti, että CIA:ta pienennetään.
Hän vannoi ystävilleen rikkovansa CIA:n tuhansiksi palasiksi.
Sikojenlahti ei ollut ainoa asia, josta Kennedy suuttui CIA: lle.
Saman kuukauden aikana, huhtikuussa 1961 -
hänelle valehdeltiin vallankaappauksesta Ranskassa.
Armeijan piti kaapata valta presidentti Charles de Gaullelta -
joka oli vahvin liittolaisemme.
Allen Dulles oli kinastellut pitkään de Gaullen kanssa.
Hän ilmoitti Kennedylle, että iso osa Ranskan armeijasta -
vastusti de Gaullen tukea Algerian itsenäisyydelle.
Mutta hän ei kertonut, että vuonna 1959 -
CIA oli keskustellut de Gaullen suistamisesta vallasta.
Neljän kenraalin yrittämä vallankaappaus torjuttiin nopeasti.
Lehdet kirjoittivat, että Allen Dulles oli tukenut vallankaappausta.
JFK vakuutti suurlähettiläälle, ettei hän liity asiaan.
"Tuen täysin presidenttiä." Mutta hän sanoi jotain huolestuttavaa.
Kennedy sanoi Ranskan suurlähettiläälle:
"En hallitse koko hallitustani."
"En hallitse CIA:ta. En tiedä, mitä siellä tapahtuu."
Se on hämmästyttävä tunnustus USA:n presidentiltä.
Vuonna 1960 Kongo sai itsenäisyytensä Belgialta.
Maa piti demokraattiset vaalit.
Siirtymän aikana Englannin ja Ranskan tukema Belgia -
halusi eliminoida karismaattisen pääministerin, Patrice Lumumban.
Eisenhower ja CIA-pomo Allen Dulles tukivat eurooppalaisia.
Eisenhower antoi luvan Lumumban salamurhalle.
Kennedy ei tiennyt siitä. Hänet valittiin virkaan marraskuussa 1960.
Hän meni vastakkaiseen suuntaan.
Uudet valtiot, jotka ovat liittyneet vapaiden joukkoon -
lupaamme teille -
että yksi siirtomaavallan muoto ei saa väistyä -
vielä armottomamman tyrannian tieltä.
Mutta suunnitelma on jo käynnissä. Brittien ja amerikkalaisten tuella -
kenraali Mobutun joukot pidättävät Lumumban joulukuussa 1960.
Dag Hammarskjöld, YK:n pääsihteeri, soittaa JFK: lle -
joka on valittu presidentiksi, ja pyytä tätä vapauttamaan Lumumban.
Kun Kennedy päättää pelastaa Lumumban -
se on suora viesti CIA: lle -
että tästä miehestä on päästävä eroon.
48 tuntia ennen kuin Kennedy vannoo virkavalan -
Lumumba luovutetaan vihollisille ja häntä ammutaan päähän.
Kennedy kuulee tästä vasta kuukausia myöhemmin.
Kuka kertoi hänelle? CIA? Ei, he salasivat sen yhä.
Hän sai tiedon YK:n suurlähettiläältä Adlai Stevensonilta.
Kennedy romahti ja oli tuskissaan -
kuullessaan Patrice Lumumban salamurhasta.
Pian salamurhan jälkeen Hammarskjöld kuoli -
oudossa lento-onnettomuudessa.
Kuvissa hänen ruumiinsa on ainoa, joka ei palanut.
Hänellä oli pelikortti, pataässä -
tungettuna paidan kaulukseen.
Joidenkin asiakirjojen mukaan Dulles liittyi koneen sabotaasiin.
John Foster Dulles ja Allen Dulles ajattelivat -
että heidän sanansa riitti maailmalle.
He tiesivät enemmän kuin presidentit. He salasivat asioita Eisenhowerilta.
Jack Kennedy päätti tuhota CIA:n johdon.
Allen Dulles ja neuvonantajat Richard Bissell -
joka osallistui Sikojenlahteen, sekä kenraali Cabell, Dullesin apuri -
eli kolme CIA:n päähenkilöä. Kennedy erotti heidät vuoden päätteeksi.
Oletko koskaan syyllistynyt väkivaltaan?
En.
Kommunismin läsnäolo niin lähellä USA:ta piti Kuuban asialistalla.
Armeijan johto esitti Kennedylle suunnitelman, operaatio Northwoodsin.
Siinä CIA suorittaisi terrori-iskuja USA:ssa -
ja syyttäisi niistä Castroa, mikä oikeuttaisi hyökkäyksen Kuubaan.
Nämä suunnitelmat lähetettiin McNamaralle ja Kennedylle.
Valehyökkäys Guantanamo Bayta vastaan.
Upotetaan USA:n laiva ja syytetään siitä Kuubaa.
Se, mikä säikytti minut, oli todella sivistynyt.
Otetaan lentokone ja lennetään sillä Kuuban yllä ilman matkustajia.
Ja nauhoite sanoo: "Voi luoja! Kuuban kone käy kimppuumme!"
Sitten kone räjäytetään, ja sen avulla aloitetaan sota.
Presidentti hylkäsi ehdotuksen.
Northwoods-suunnitelma oli suurin löytömme.
Sen tärkeys tunnustetaan nykypäivänä.
Se on julkaisu, josta tutkintakomitea on oikeutetusti ylpeä.
CIA-ongelmien lisäksi armeijan neuvonantajat painostivat Kennedyä -
lähettämään joukkoja Vietnamiin. Kennedy oli vieraillut maassa -
ja nähnyt omin silmin, kuinka ranskalaiset hävisivät sodan.
Presidenttiä Kennedy halusi välttää saman kohtalon.
Päätös Vietnamin suhteen tehdään. Se on nimeltään NSAM 111.
Siinä Kennedy sanoo ei sotajoukoille, mutta hän lisää neuvonantajia.
Se oli päätös, jota hän ei aikonut rikkoa.
Ensimmäisen vuoden lopussa Kennedy sai raportin -
neuvonantajiltaan Walt Rostow'lta ja Maxwell Taylorilta.
He vaativat lisää koulutusta Etelä-Vietnamin joukoille -
lisää pommituksia pohjoiseen ja armeijan joukkoja.
Kennedyn vastahakoisuus sotajoukkojen lähettämiseen -
tuli Intian suurlähettiläältä, John Kenneth Galbraithilta.
Isäni meni tapaamaan Walt Rostow'ta.
Rostow näytti papereita pöydällään.
Rostow'n ja Taylorin raportti oli näkyvissä.
Isäni pyysi nähdä sen, mutta turvaluokitus ei sallinut sitä.
Isäni mielestä Rostow'n turvaluokitus ei ollut häntä korkeampi.
Kun puhelin soi ja Walt kääntyi vastaamaan -
isäni otti raportin, lähti toimistosta ja luki sen.
Kennedy lähetti Galbraithin Saigoniin tekemään raportin -
joka eroaisi Taylorin ja Rostow'n suosituksesta.
Kennedy tiesi, mitä halusi, ja että isäni hoitaisi homman.
Hän kirjoitti skeptisen raportin Etelä-Vietnamin hallituksesta -
ja armeijan mahdollisuuksista niissä olosuhteissa tuona aikana.
Kennedy käski Galbraithia antamaan raportin McNamaralle.
McNamara antoi vetäytymiskäskyn kenraali Harkinsille -
joka johti Vietnamin joukkoja.
Pentagon hidasteli suunnitelman kanssa -
ja McNamara sopi tapaamisen toukokuussa 1963.
Yksi komitean tärkeimmistä löydöistä on tapaamisen muistiinpanot.
McNamara sanoi: "Vetäydytte liian hitaasti."
"Haluan kotiuttaa tuhat miestä vuoden loppuun mennessä."
"Kotiuttakaa kokonaisia yksiköitä, ei yksittäisiä sotilaita."
Kun suunnitelma oli hyväksytty, Kennedy lähetti McNamaran -
ja kenraali Taylorin Saigoniin syyskuussa 1963.
Hän aikoi käyttää raporttia joukkojen poisvetämiseen.
Kennedy hallitsi raporttia, joka tehtiin Bobby Kennedyn alaisuudessa.
Kolme päivää myöhemmin tieto vuotaa sanomalehtiin.
Hänen vastustajansa saavat tietää siitä. McGeorge Bundy sanoi:
"Jos siitä puhutaan lehdissä, voimme tehdä siitä virallista."
Siksi päätös kirjoitettiin. McNamara sanoi selonteossa:
"Koulutimme heidät ja annoimme heille kaiken, minkä voimme."
"Jos he eivät voita, meidän on silti poistuttava maasta."
McNamara ja Kennedy olivat valmiita lähtemään, vaikka sota hävittäisiin.
Se on tärkeää.
Myöhemmin saman kuukauden aikana McGeorge Bundy teki muistion.
Hän kertoi totuuden sodasta, joka sujui huonosti.
Hän kirjoitti muiston niin, että Kennedy voisi hyväksyä sen.
Tämä kuvastuu kansallisen turvallisuuden muistiossa NSAM 273.
Bundy kirjoitti: "Meidän on lisättävä sotatoimia kommunisteja vastaan."
"Teemme sen vahvistamalla Etelä-Vietnamin joukkoja."
Amerikkalaisia sotilaita ei mainita ollenkaan.
Kun Kennedyn arkku on yhä kongressin salissa -
Johnson vaihtaa NSAM 273:n uuteen versioon.
Kappale seitsemän, jossa puhutaan sotatoimien vahvistamisesta -
koko kappale on vedetty yli. Hän kirjoitti sen uusiksi.
Kysyin Bundylta, kuka käski tekemään niin. Hän sanoi: "Johnson."
Muutokset mahdollistivat sen, että USA sai tarttua aseisiin -
Etelä-Vietnamin joukkojen tukemisen sijaan.
Muutamassa päivässä DESOTO-partiot lähtevät -
Pohjois-Vietnamin rannikolle. Se päättyy Maddoxiin -
ja Tonkininlahden välikohtaukseen. Sitten kongressin päätös -
avaa oven Vietnamin sodalle.
Todisteiden mukaan Johnson tiesi Kennedyn vetäytymissuunnitelmasta.
Hän oli eri mieltä ja yritti saada Kennedyn muutamaan mielensä.
Minusta oli typerää tehdä lausuntoja joukkojen vetämiseen liittyen.
Sinä ja presidentti olitte eri mieltä, enkä sanonut mitään.
Vastauksena tälle provosoimattomalle hyökkäykselle -
joukkomme ovat iskeneet Pohjois-Vietnamin tukikohtiin.
Asiakirjat ovat paljastaneet -
että syksyllä 1964 kampanjoidessaan Barry Goldwateria vastaan -
Johnson oli jo päättänyt laajentaa Vietnamin sotaa.
Tonkininlahden päätöslauselma oli kirjoitettu ennen välikohtausta.
Kolme kuukautta ennen vaaleja Johnson oli suunnitellut ilmasodan.
Sen piti alkaa virkaanastujaisten jälkeen.
Näytämme kommunisteille, ettei meitä voi voittaa -
aseilla tai ylivoimaisella voimalla.
Kun uutinen Kennedyn kuolemasta levisi -
ihmiset ympäri maailman surivat ja menivät suurlähetystöihin.
Latinalaisessa Amerikassa ihmiset sytyttivät kynttilöitä.
Jukatanin niemimaalla maanviljelijät istuttivat rauhapuutarhan.
Nasser kuuli Kennedyn kuolemasta keskellä yötä.
Hän nousi ylös, pukeutui ja tajusi, ettei voi tehdä asialle mitään.
Nasserin pojan mukaan hän masentui Kennedyn kuoleman jälkeen.
Suhde Egyptiin huonontui vähitellen -
ja Egypti liittoutui sen sijaan Neuvostoliiton kanssa.
Kairon katolisessa kirkossa pidettiin messu. Sinne mahtuu 600 ihmistä.
Jotenkin he saivat 4 000 ihmistä mahtumaan kirkkoon.
Algeria julisti viikon suruajan Kennedyn kuoleman vuoksi.
Egyptin suurlähettilään mukaan egyptiläiset näkivät Kennedyssä -
Amerikan parhaat puolet. Hän edusti Amerikan ihannetta.
Castro kuuli uutisen keskustellessaan -
ranskalaisen journalistin Jean Danielin kanssa. Hän sanoi:
"Tämä on huono uutinen. Kaikki tulee muuttumaan."
Hruštšov kunnioitti Kennedyä USA:n suurlähetystössä.
Raporttien mukaan hän pidätteli kyyneleitä.
Robert Kennedy tiesi, että veljensä kuoleman jälkeen -
suhde Neuvostoliittoon oli vaakalaudalla.
Isäni halusi lähettää viestin Hruštšoville.
Ja että perheemme tiesi, ettei Neuvostoliitto liity salamurhaan.
Se oli oikeiston juoni oman maamme sisällä.
Toisin sanoen CIA, tai sen kanssa liittoutuneet joukot.
Veljensä kuolinpäivänä isäni ensimmäinen puhelu -
oli CIA:n toimistoupseerille Langleyhin.
Hän kysyi: "Ovatko teidän joukkonne tämän julmuuden takana?"
Tiedämme, kuinka Bobby toimi tuona hirvittävänä päivänä -
hänen kotonaan McLeanissa, Virginiassa.
Hän epäili heti yhtä ampujaa. Mistä tiedämme sen?
Läheiset neuvonantajat, kuten Kenny O'Donnell ja Dave Powers -
olivat limusiinissa presidentin takana.
He olivat sotaveteraaneja ja tiesivät, miltä tulitus kuulostaa.
He kertoivat, että laukaukset tulivat eri suunnista.
Laukauksia tuli myös edestä. Se oli ristituli.
Olin itäsiivessä isäni, Jackien ja sisarusteni kanssa.
Lyndon Johnson tuli sisään ja kertoi aikuisille -
että Lee Harvey Oswald oli murhattu. Mies oli ampunut hänet.
Sanoin isälleni ja äidilleni:
"Miksi hän ampui Oswaldin? Rakastiko hän perhettämme?"
Mutta heistä se vain pahensi tragediaa.
Moni ajatteli, että Kennedyn kuoleman jälkeen -
että masennus ja kyynisyys otti vallan, ja USA muuttui pysyvästi.
Epäluottamus Warrenin komissiota kohtaan lisäsi skeptisyyttä -
hallitustamme kohtaan.
Allen Dullesin valinta komissioon oli hirvittävä petos.
Vaikka valittaisiin kymmenen komissiota lisää -
salaliittoa ei voisi sulkea pois. Me emme vain löytäneet todisteita.
CIA halusi, että Dulles nimetään komissioon.
CIA halusi varmistaa, että tietyt ovet pysyvät suljettuina.
Minusta vuoden 1963 tapahtumilla on suora yhteys -
siihen kauhuesitykseen, jota USA:n on siedettävä juuri nyt.
Kun tappaa presidentin päivänvalossa keskellä kaupunkia -
ja kaikki tietävät, että voimakkaat tahot tekivät sen -
se lähettää signaalin kansalle, medialle ja tuleville johtajille.
Jos USA haluaa demokraattisen yhteiskunnan -
meidän pitää selvittää tämä traumaattinen rikos -
joka kaikuu yhä maan historiassa.
Historioitsijoilta ja kansalaisilta kysytään suosituinta presidenttiä.
Yksi keino arvioida presidenttien ulkopolitiikkaa on se -
kuinka monta katua on nimetty presidentin mukaan ulkomailla.
Kuinka monta sairaalaa, yliopistoa, koulua.
Kuinka monta patsasta presidentistä löytyy ympäri maailman?
Siinä mielessä presidentti Kennedy lyö muut presidentit helposti.
Vaikka Kennedyn edistyksellisiä tavoitteita ja uudistuksia -
kumottiin salamurhan jälkeen, joitakin vaikutusvaltaisia jäi eloon.
Kennedy on tehnyt merkittäviä asioita kansalaisoikeuksien puolesta.
Se koskee myös oikeusministeriä.
He molemmat ovat hyväntahtoisia miehiä -
ja meidän on ymmärrettävä tämän hetken vakavuus.
Haluan teidän lupaavan, ettette pysäytä näitä opiskelijoita -
ja että astutte sivuun ja suoritatte tehtävänne.
Kennedy varmisti liittovaltion joukoilla, että mustat opiskelijat -
pääsivät viimeisiin Etelän yliopistoihin.
George Wallace teki selväksi, ettei taistelu ole ohi.
Ensi vuonna Etelä päättää seuraavan presidentin.
Etelän suosikki voittaa vaalit.
Näette, että Etelä vastustaa joitakin ihmisiä.
Tuona iltana Kennedy puhui kansalle. Sitä pidetään -
hienoimpana presidentin puheena sitten Abraham Lincolnin.
Kaikkien oikeudet heikkenevät, kun yhtä ihmistä uhataan.
Jos amerikkalainen ei saa ihonvärinsä vuoksi -
nauttia vapaasta elämästä, jota me kaikki haluamme -
kuka meistä tyytyisi omaan ihonväriinsä?
Siitä on sata vuotta, kun presidentti Lincoln vapautti orjat -
mutta heidän lapsenlapsensa eivät vieläkään ole täysin vapaita.
Eikä tämä valtio, kerskailustaan huolimatta -
ole täysin vapaa ennen kuin kaikki sen kansalaiset ovat vapaita.
Kohtaamme moraalisen kriisin.
Se koskee tätä maata, ja sitä, mitä se edustaa.
Siksi pyydän kaikkien kansalaisten tukea. Kiitos paljon.
Suomennos: Sami Marjamäki Iyuno-SDI Group