Hejsan, jag söker Nick Soans. Det är Daniel Bala.
Dan Bala från Nightingale Hart, jag har försökt få tag i honom.
Jag är Kelly Macdonalds agent, så...
Jag ville prata om Birdwoman-kontraktet.
Hallå, Nightingale Hart.
Kan jag ta ett meddelande?
Det är ju viktigt.
Nej, torsdag funkar bra, ska vi boka det?
Det gör vi. Okej.
Lunch, Benedict, torsdag.
Lunch med Phoebe Waller-Bridge på torsdag.
Ja. Jag har läst manuset.
Nej, jag tycker att det är jättebra.
Det är helt klart Russell, så...
-Exakt. -Jag kan flytta Phoebe till nästa vecka.
Det är bra.
Chloe får boka och bekräfta. Vi pratar om allt då.
Okej. Hej då.
-Flytta Phoebe Waller-Bridge? Är du galen? -Nej, jag...
Ja, hej.
Okej, hur lång tid tar det?
Okej, jag väntar. Nej, jag väntar. Tack.
Han vet att jag ringer. Okej, fint.
Och hur är det med Margaux Martorana?
Tydligen är hon verkligen svår att få tag i.
Därför vill jag ha tag i henne.
Hon har ingen agent eller publicist.
Jag försökte nå henne på Twitter. Hon finns inte ens där.
Hon är journalist, krigskorrespondent.
Jag har faktiskt sett henne på nyheterna. Hon är inte Moder Teresa.
-Det går att få tag i henne. -Vad ska jag göra?
Du borde ta reda på det och få tag i henne.
-Låter det som en bra idé? -Jättebra.
Hej, Nick, hur mår du? Bra, tack. Bra.
Jag ville bara prata om Birdwoman-kontraktet.
För jag vet att Kelly är entusiastisk.
Exakt.
Vänta, du skämtar, eller hur?
Exakt. Vänta.
Helvete!
AGENTFIRMA
Efter pausen kommer Kelly Macdonald hit
och avslöjar allt om sitt nya otroliga projekt.
Okej, kan vi sätta igång, tack?
-Förlåt. Jag hatar att vara sen. -Det är okej.
De gräver upp halva London.
Ärligt talat, allt är bra.
-Förlåt, får jag kolla bara? -Micken är här nånstans.
Reklamen är slut om 30 sekunder.
-Tack. -Kan du bara titta rakt fram?
-Förlåt. -Tack.
-Om du är redo, Kelly. -Hur känns de?
-Toppen. Tack. -Det är bra, tack.
Okej.
-Du ser fantastisk ut. -Okej.
-Varsågod. -Tack.
Oj, förlåt, jag ska stänga av den.
-Hej, Dan. -Sitter du i stolen?
Nej, inte än. Jag ska snart gå in.
Bra, det är toppen.
Bara en tanke,
det vore kanske inte så bra att prata om Birdwoman.
-Hur så? -Nej, ingenting.
-Berätta. -Tjugo sekunder, Kelly.
-Hej. -Nej, det är bra, allt är bra.
-Femton sekunder. -Jag måste sluta.
Vi är tillbaka
-om tio, nio, åtta, sju sex, fem... -Fan. Toppen.
Fyra, tre...
-Låt oss prata om vad du ska göra härnäst. -Ja.
Vi har hört de här ryktena om Birdwoman.
Ja, nej...
Kan du säga nåt om det?
Nej, jag menar, ja. Grejen är att det uppenbarligen...
Jag menar, du vet, det är nåt.
-Okej. -Självklart.
-Ja. Men jag har inte riktigt... -Herregud.
-För gammal? -Jag vet.
-Nej! -Men för helvete.
Hon är underbar.
Jay Weinstock har det här med franchisen.
Deras kärnpublik är 15-åriga tjejer. Och Kelly är 45.
-Hon är ju tjej. -Det är löjligt.
-Kelly vet inte än. -Nej.
Vad ska jag säga till henne?
-Jag kan inte ljuga för henne. -Nej.
-Och jag kan inte säga sanningen. -Nej.
Tack, Julia.
-Gick du ut speciellt för detta? -Nej.
-Jag trodde att allt var klart. -Ja.
-Jag menar... -Okej, så...
Allt är bra. Men det är inte klart.
Det är en franchise, Birdwoman.
-Det är Kelly. -Jag ska ta itu med det.
-Vi har inte råd... -Mathias!
Kan du låta bli att ta med hunden på mötet?
-Han gillar möten. -Inget juckande.
Han kan inte vara på mitt kontor.
Han är en hund.
Han kan gå ut och sitta med Zoe.
-Du gillar Zoe, eller hur? -Zoe hatar hundar.
Ta ut honom och förklara för henne, Chloe.
-Jag? -Vännen, han gillar dig.
Ja, men...
Okej.
Kom hit.
Nej, kom hit.
-Okej... -Hejdå, Mathias!
-Vad har hänt med din näsa? -Det är ingenting.
Okej, Richard är sen.
-Lägg av. -Varför han prompt ska köra hit,
eller blir skjutsad...
-För att han kan. -Ja.
Innan han kommer hit borde vi diskutera nästa fredag.
-Ja bra. -Han vill inte ha nåt ståhej.
Nej, självklart inte.
Ett livsverks-pris är som en repetition för ens egen begravning.
Han kommer att hata det.
Det kommer vi göra allihop.
Det var ett skämt, så klart.
Stella har nog kläckt en sorts plan.
-Ja. -Jättebra.
Officiellt är det kl. 18.00 på Dorchester,
-men vi sa till Richard och Diane... -Ursäkta.
Försök aldrig att köra längs Euston Road kl. 09.00 på morgonen.
Det är upprörande.
-Det är därför många av oss tar t-banan. -Smart.
Går det att få en kopp te, Julia?
-Självklart. -Du är en pärla.
-Tack, Julia. Bra. -Ja.
-Jag fick ett mejl... -Vänta lite.
-Vad är det här? -Ja.
-Nej, det är det inte. Jo. -Det är bara...
-Portugisisk vaniljkaka. -De såg fina ut idag.
Gör inte så här. Du kommer att ta död på mig.
Nej då.
Jag fick ett mejl från Alison på PMG.
De vill ha bordsplaceringen för fredag.
-Verkligen? -Ja. Så jag har gjort en.
Jag har satt dig bredvid Charlotte, för att hon är din fru.
Ja, men du kanske ville kika på den.
Exakt.
Hallå. Nightingale Hart.
-Richard. Har du tid? -Självklart.
Kan du kika på en sak?
-"Margaux Martorana." -Hon är krigskorrespondent. Fransyska.
Jag förstår.
Åtta dagar.
Det handlar om hennes tid i Syrien.
Okej.
Jag har letat efter rätt projekt för att lansera produktionsgrenen.
Självklart.
-Och du har hittat det. -Den är otrolig.
-Hon är otrolig. -Jaså, vad spännande.
-Ja. -Jag måste läsa den.
Tack.
Nightingale Harts produktionsgren. Måste komma på ett namn!
-Jag har funderat på det. -Så klart du har.
Nick. Hej, det är Jonathan Nightingale. Hoppas du mår bra.
Kan du ringa upp mig?
Vi måste reda ut Kelly Macdonald-grejen.
Vi hörs. Kram.
Jonathan.
-Jonathan! -Simon.
-Gud, du ser bra ut. -Gör jag?
Du har blivit yngre. Ser han inte bra ut?
Du ser ut som en man som vaknar på morgonen,
tittar på världen omkring dig och säger: "Vet du vad? Det här kommer att gå bra."
Bra. Ursäktar du mig ett ögonblick?
-Absolut. -Tack.
Kom in.
Ledsen om du är upptagen.
Vem, jag?
Jag väntar på att saker ska hända.
-Simon Gould står i receptionen. -Jag förstod det.
-Du kan inte göra så, pappa. -Varför inte?
Göra vadå? Se inte ut så där, Jonathan.
Det här är inte 1980-talet längre.
-Ja, du brukar säga det. -Det kommer en dag
när du måste säga till denna världens Simon Gould:
"Vi har gjort allt vi kan, men du har svikit oss"
"varenda gång, utan undantag.
"Du har fått dig själv och oss att se ut som idioter.
"Vi kan inte göra mer för dig. Den här historien är nu över."
Så.
-Om namnet på dörren betyder nåt... -Pappa.
-För 35 år sen... -Inte handslaget.
...såg jag honom i en uppsättning av Hamlet.
Jag går nu.
Jag gick fram till honom efteråt och tog hans...
Ursäkta. Det räcker.
Simon...
Herregud.
Hur mår du?
Richard.
Jisses! Du luktar gott.
Är han inte fantastisk?
Helt plötsligt är världen en bättre plats.
Kom.
-Trevligt att se dig. -Minns du kontoret?
-Det ser annorlunda ut? -Som jag.
-Förlåt. -Ingen fara.
-Jag går på kontroller, så klart. -Ja.
Men hittills har jag haft tur. Gud vet varför.
Hursomhelst.
Jag skulle inte ha vetat om du inte hade sagt nåt.
-Sluta. -Jag menar det.
Du ser bra ut.
Lite cancer hjälper koncentrationen.
Nykter i 18 månader nu.
Så är det. Det är över.
En dag i taget, jag heter Simon, hela jävla konkarongen.
Det var roligt att höra.
Hursomhelst...
Jag sitter framför dig...
Jag sitter framför dig,
utan rätt att be om nåt, efter Gud vet allt.
Du kommer aldrig att förstå skammen.
Hallå, Nightingale Hart.
Hej, Kelly, ja.
Tyvärr, Dan verkar inte vara inne för ögonblicket.
Kan jag be honom ringa dig... Okej, jag pratar med honom.
Okej, visst. Hejdå.
-Jag ber om ursäkt. -Så, vad är det du säger?
Jag hade bråttom och satte fel etiketter på paketen.
På fel sätt.
Jag tror jag fattar.
För tydlighetens skull.
Jag har personligen skickat Phoebe Waller-Bridge
en lycka till-present för hennes första långfilm,
-en tårta spritsad med "Heja Maggie". -Ja.
I grund och botten, ja.
Jag passade Mathias också. Det är inte mitt jobb heller.
Av ren nyfikenhet, inte för att jag bryr mig,
vad skickade vi till Maggie Smith?
Han juckar jämt.
Rent juridiskt är det som övergrepp.
Jag är faktiskt ganska nyfiken nu, vad skickade vi till henne?
-Jag menar... -Säg att det inte är sant.
Säg det bara.
-Hej. -Hej.
-Kan jag hjälpa dig? -Kan jag få träffa Jonathan?
-Jonathan. -Jonathan Nightingale, ja.
-Har du bokat tid? -Nja, nej.
Tyvärr, inga drop in-besök.
-Jag vet. -Det är inte som hos frissan.
-Lämna ett CV om du vill. -Jag är inte skådespelare.
-Säg bara att Misha är här. -Misha?
Ja. Om du bara kunde säga det.
Okej.
"Bröstvårtskuddar"?
-Ja. -Herregud.
-Från "Agent Provocateur", ja. -Herrejävlar.
Det räcker nu.
-Jag måste googla dem. -Jag har ett liv.
-Marvin har precis köpt en kanalbåt. -Marvin?
-Först och... -Jag har fått nog.
-Du kan inte gå förrän jag avsked... -Nej. Jag går.
-Du är avskedad. -Jag borde ha slutat redan.
Det ska göras i tur och ordning.
Jag ska gå upp sent, dricka cider och åka hela vägen upp för Kennet and Avon Canal.
Jag har aldrig varit så lycklig.
Adjö.
Okej.
-Så det är en kanal. -Helvete.
Vilken besvikelse.
Så jävla bra. Ingen assistent.
Och jag sparkade henne så jävla mycket.
Det enda Phoebe vet är att hennes agent är en jävla dåre.
-Sen har vi Maggie kvar. -Hon är ändå tokig.
Det menar du inte. Du är upprörd.
-Det gjorde hon nog. -Håll käften, Ollie.
Hon kanske inte tycker det.
Ursäkta?
Phoebe Waller-Bridge. Hon kanske inte tycker att du är en jävla dåre.
Så hennes karaktär i filmen fantiserar om att hon är Margaret Thatcher.
Det tar över hennes liv faktiskt. Jag hörde det i en podcast.
Så tårtan kanske är en riktigt cool present.
Förlåt... Jag älskar verkligen Phoebe Waller-Bridge.
Okej.
-Och vem fan är du? -Jag?
-Ja. -Jag är Misha.
-Misha. -Ja.
-Jag menar, jag är bara här. -Ja. Tydligen.
Jag kom precis för att fråga om jobb.
-Jobb? -Ja.
-Vad för jobb? -Kanske...
Du vill väl inte ha jobb som assistent, eller hur, Misha?
Jo, det vill jag.
Hur ska jag kunna berätta för henne?
Hon är skådis, hon vet hur det funkar.
Du känner inte Kelly. Jag kan inte göra så.
Om du vill vara romantiker har du fel jobb.
Ska du säga, du är besatt av den där Margaux.
Det är absurt.
Ursäkta.
-Hej. -Hej.
-Jag älskar det här stället. -Jag vet.
Jag försöker inte vara romantisk.
Men det finns mer i livet än en massa engångsligg
baserade på fysisk attraktion av folk man träffat en gång.
Gör det? Är du säker på det?
GREENFIELD ROAD PROVSPELNINGAR
-Hejsan. -Hej.
-Simon. Simon... -Ja. Hej, Simon.
-Trevligt att träffas. Hur mår du? -Jag mår väldigt bra, tack.
Väldigt trevligt att träffa dig, om man får säga så.
Häftigt. Vi är lite sena.
Absolut.
-Förlåt. -Nej. Oroa dig inte.
-Det finns kaffe, te, vatten... -Fantastiskt.
Om du vill...
Ja, absolut. Tack.
-Hej. -Hej.
Utmärkt.
Bara att kopiera är faktiskt jätteroligt.
Ja.
Okej. Det är Stella. Hon är Hart-delen av Nightingale Hart.
Hennes kunder är alla sir eller dam, ibland båda.
Vi kallar hennes lista för statskassan.
Och det är Richard.
Som i Richard Nightingale.
Han skapade allt detta under förra seklet.
Han är härlig. Han är som allas pappa.
-Men han är faktiskt Jonathans pappa. -Ja.
Och det här är vi.
Julia. Det här är Misha.
-Hej. -Japp.
-Rebeccas nya assistent. -Ja.
Julia ser till Jonathans behov.
Okej.
-Det låter lite sexuellt. -Det gör det inte.
-Nej. Förlåt, det bara... Det bara kom ut...
Jonathan, det här är Misha. Rebeccas nya assistent.
Hej.
Kelly. Hej.
Hej, Kelly.
-Kelly, hej. Hej. -Hej.
-Har du pratat med Kelly än? -Nej.
-Inte? -Nej.
-Du behöver en plan. -Jag vet.
-Jag hjälper dig gärna. -Jag vet det.
Hon kommer precis i en taxi utanför.
Vad?
-Det viktiga är... -Helvete!
-Dan. Kelly... -Jag är inte här.
Men vad ska jag göra...
Hur fan fungerar den här, Julia?
-Var inte du... -Hjälp mig bara.
-Du måste trycka på... -För helvete.
-Hej. -Hej.
-Okej, hursomhelst. -Jag planerade det inte så här.
Det bara hände, som om det var ödet.
-Ödet? -Ja.
-Vad gör du här? -Jag ville träffa dig.
Du skulle ha ringt mig först.
Då kanske du inte hade velat träffa mig.
-Jag borde ha fått alternativet. -Jag har inte ditt nummer?
-Det är skillnad. -Jag har bestämt mig.
Jag har funderat mycket.
-Jag vill jobba i den här branschen. -Underbart.
-Jag har hittat en hyreslägenhet. -En hyreslägenhet?
Ursäkta, vad? Här? I London?
I Hackney, ja.
-Om det är pengar du vill ha... -Nej.
Jag menar allvar. Det är vad jag vill göra.
-Du vet inte hur den här världen fungerar! -Jag vet det.
Det är därför jag är här.
Detta är omöjligt. Visst förstår du att det inte kan ske.
-Varför inte? -Vi pratar om mitt liv här.
Det är vad du pratar om. Det är mitt liv också.
-Om du överhuvudtaget bryr dig om det. -Lyssna.
Jag kan höra mig för på andra företag.
Jag ska göra mitt bästa.
Under tiden...
-Helvete! -Vadå?
Jag vet inte koden. Den kan bara öppnas från andra hållet.
Okej.
Vi måste ta trappan ner.
-Okej. -Nej.
-Var för sig. -Okej.
Hördu...
Det är uteslutet, hela den här grejen.
Jag är verkligen ledsen.
Jag har redan lämnat meddelanden. Flera stycken.
-Jag lämnar ett annat. -Va?
Hej, Dan. Det är Zoe. Kelly är här i receptionen.
Hans jacka är på hans kontor.
Jag sätter mig och väntar.
Din jacka är på ditt kontor. Hon sätter sig och väntar.
Okej, hejdå.
Visst, Orlando. Nej, absolut.
Det har du.
Nej, jag ska.
Okej, hejdå.
Hejdå. Hej.
Hejdå, hejdå.
Var det Orlando Bloom?
Jag borde inte säga det här.
Jag ringer bara för att höra honom säga mitt namn.
Jag tror att jag precis såg Kelly Macdonald.
-Vem? -Kelly Macdonald.
-Kelly Macdonald? -Ja.
-Var? -I receptionen.
Är det möjligt?
Ring mig när du hör det här.
Ring mig nu, Dan. För hon är här, okej?
Ring mig bara. Nu.
Okej. Hejdå.
-Vad är det? -Han svarar inte.
Kelly skulle bli Birdwoman, okej?
-Jag vet, superstort. -Häftigt!
Men de bestämde att hon är för gammal.
-För gammal? -Ja. Stackars Kelly.
-Det är stört! -Ja! Hon är så vacker!
Och nu vet ingen hur man ska berätta det för henne.
Okej.
Och han är hennes agent. Jag är bara en stackars assistent.
Vad ska du göra?
Jag stannar nog här ett tag.
-Okej. -Okej.
-Jag ska inte hoppa. -Nej.
Hej.
Du vet väl inte var Dan är?
-Dan? -Eller Ollie.
-Jag väntar på honom. -Jag vet inte.
-Nej. -Tyvärr.
Vill du ha en kopp te eller nåt?
Jag heter Misha. Jag är Rebeccas nya assistent.
Jag vill hemskt gärna ha te, Misha.
Okej. Bra.
Den här vägen.
Min agent ringer inte tillbaka
och under tiden är alla väldigt konstiga mot mig.
Du är den första som beter dig normalt.
-Du använder väl inte socker? -Nej.
Toppen.
Tack.
Det måste vara jättetufft, som kvinna menar jag.
Ja. Vilket då?
Sylvester Stallone är typ 70 eller nåt.
Åttio. Men visst, han är man.
Inte för att du är 80. Så klart.
Hur är det med Daniel Craig?
Han är typ 50, eller nåt.
Ingen säger att han är för gammal för att spela James Bond.
Fast han har ju gått i pension nu, så...
-Hej, Kelly. -Hej.
Hur mår du? Jag har varit...
Sätt dig. Kan jag bjuda dig på en kaffe...
-Vad händer med Birdwoman? -Ja.
Jag är orolig. Det har varit tyst.
-Jag tänkte ringa. Haft fullt upp. -Tydligen.
Det här har inget med dig att göra. De älskar dig.
-Vilket då? -De sa: "Vi älskar Kelly,"
"hon är enastående, men sanningen..."
Sanningen är att de har bestämt sig för
mångfalds-rollbesättning.
-Mångfalds-rollbesättning. -Jag vet.
Jag vet. Och jag sa: "Bra. Det är toppen."
Det är underbart faktiskt, men typ:
-"Kan ni inte vara ärliga?" -Ärliga?
För det minsta man kan förvänta sig är nån sorts...
Okej, vem gjorde det?
Vem gjorde det?
Vem sa det till Kelly?
Vem?
-Godmorgon! -Japp. Godmorgon.
Tack.
Jag heter Misha.
-Misha. -Jag är Rebeccas nya assistent.
-Just det, bra. -Väldigt mycket en provanställning.
-Jag heter Richard. -Ja.
Välkommen till Nightingale Hart. Hoppas du ska trivas.
Tack.
Vill du ha en mintpastill?
-Jag har alltid några på mig. -Tack.
Bara om nåt bra händer.
-För man vet ju aldrig. -Nej.
-Jono? -Det är bra. Tack, pappa.
Hej, det här är Kelly. Lämna ett meddelande efter tonen.
Hej. Det är jag igen.
Jag fattar att du inte tänker svara på mina meddelanden.
Men jag tänker fortsätta ringa.
Om det är okej för dig.
Jag ger inte upp. För jag vet att om vi bara kunde...
Det är en ära för oss att ha dig här.
Jag har bokat en bil till 17.30 imorgon
som kör dig härifrån till Dorchester.
Jag sa till Charlotte att vi skulle åka tillsammans.
-Tillsammans? -Ja.
-Okej. -Så om du kunde...
Fan, är det Kelly Macdonald?
Ja, det är det.
Vad fan gör han?
-Oj, choklad. -Kära du, det är ingenting.
Härligt. Tack.
Jag blev så ledsen över den där hemska affären.
-Hej. Kelly, hej. -Nu.
Hej.
Kul att se dig. Tack för att du kom.
-Ja, Richard ringde, så... -Självklart. Bra.
Jag pratade med Nick Soans på Working Title...
Jag har också pratat med honom.
Stackars sate. Han är förtvivlad.
Ursäkta, pappa. Ett ögonblick bara.
Så där. Det är bättre.
-Just det. -Stackars Dan.
-Stackars Dan? -Han är en sån raring.
Det som sårar mig mest är att han inte var ärlig mot mig.
Jag fick veta det av en praktikant som gör teet.
Just det.
Jag pratade med Nick som pratade med Jay.
Han vill verkligen att det här ska fungera.
-Om du nu vill träffa dem. -Träffa dem?
Varför i helvete skulle jag vilja det?
Det är upp till dig.
Vad finns det att prata om?
Kanske är det viktigt att säga
att det här är något av det största som hänt dig,
men det är bara ett alternativ.
-När vill de träffas? -Det är upp till dig.
De borde vara här nu.
-Va? -Va?
-Jag ska fråga Julia. -Pappa.
Vadå, nu? Bad du dem komma hit idag?
Jag är väldigt uppmärksam, Kelly.
Du behöver inte stanna, självklart inte.
Men om du ändå skulle hit, ville jag inte slösa bort din tid.
Jag frågade runt lite och tydligen
är Margaux Martorana riktigt svår att få tag i.
-Börja inte du också. -Hon är känd för det.
En sak jag lyckades ta reda på är att
hon ska dela ut ett pris på Royal Television Society Awards.
-RTS? -För bästa faktadokumentär.
Det har inte tillkännagetts än.
Toppen. Vi brukar få en biljett till RTS.
-Ja. -Det är perfekt.
Vadå?
-Vadå? -Så, jag kollade med RTS
och Nightingale Hart-biljetten är redan borta för i år.
-Vad menar du, borta? -Jo...
-Jonathan. -Ja.
Helvete.
-Hursomhelst... -Typiskt.
Utan att berätta för nån, som vanligt.
-Kan jag göra nåt mer för dig? -Som vadå?
Hämta kaffe eller nåt?
-Du kan ordna en jävla biljett. -Okej.
-Hur gör jag det? -Hur ska jag veta det?
Vem är det som vill ha det här jobbet?
Just det.
-Hej, Dan. -Nick!
-Richard. -Den stora Soans, hur mår du?
Jag mår bra, tack.
-Tack för att du kom. -För all del.
-Och Jay känner du, tror jag. -Det gör han.
Jay, den store, i egen hög person.
-Jättekul att vara här. -Hej, Jay.
-Kul att se dig. -Hej, Jonathan.
Hej, Jay. Jonathan Nightingale.
Stig på, det är nån här som ni båda känner.
-Hej, Kelly. -Hejsan. Kul att ses.
-Hur mår du? -Okej. Sätt er.
Hej, Jonathans kontor, det är Julia.
Ja, det stämmer, biljetten.
Jepp.
Och till festen efteråt också, jepp.
Och nej, hans hemadress, tack.
Ja, jag vet, men han vill att de skickas hem.
Jag vet. Det finns nån där som skriver på imorgon.
Jo, det gör det.
För jag är hans PA och har ett förhållande med hans städare.
Ja, 160 The Green, TW91NQ.
Det är TW...
Ja, tack, hej då.
-Hur vågar de! -Kära du.
Så oförskämt.
-Förutom allt annat. -Avskyvärt.
Helt klart.
De hade inte ens modet att säga det.
Som om jag skulle operera mig för att få en roll.
Det är problemet med amerikaner.
-Vi tar det lugnt. -Ursäkta mig.
Vad är poängen med det?
-Ursäktar du mig, Kelly, om jag... -Självklart.
Jag ber om ursäkt.
Tracey. Hur mår du? Bra.
Du vet, inte så illa, med tanke på allt.
-Vi gnatar på, eller hur? -Ska vi gå in på mitt kontor?
Ja. Simon Gould.
Tack för att du ville träffa honom.
Jag är medveten om att det var en chansning.
Okej.
Herregud.
Ja.
Jösses! Det är goda nyheter!
Han kommer att bli glad.
Bra. Mycket bra, tack.
Det positiva är att du har kontrollen nu.
I vilken värld är det jag som har kontrollen?
Du kom hit och lyssnade på dem.
Tack och lov för det. Och för Richard.
Exakt. Det är du som väljer.
Väljer vad?
Jonathan, vad pratar du om?
Jag minns inte.
Har du träffat Charlotte? Min fru, Charlotte?
-Ja, jag... -Just det.
-Vi träffades på BAFTA-festen förra året. -Såklart ja.
-Hon är underbar. -Det är hon, tack.
Hon är uppenbarligen lite äldre än du.
Så, jag menar...
Jag känner mig faktiskt skyldig att ge dig det här.
Vad är det?
Om du träffade en sån här kille, där du kommer ut och ser ut som...
Melanie Griffith, hur du än såg ut innan.
-Vänta. Föreslår... -Ja, nej, jag föreslår ingenting.
Men den här killen, han har som en hemlig kraft
som flödar genom honom, du kommer ut och ser ut
som du.
Jag vet hur det här funkar, okej?
Men det här är en skiljeväg för mig.
-Ja. -För det mesta är jag nöjd med mig själv.
Jag känner många som inte är det.
-Och jag vet hur det slutar. -Ja.
-Men inte din fru, så klart. -Nej.
Okej, bra. Toppen.
Vi kommer att stötta dig vad du än väljer att göra.
Glöm Birdwoman, glöm pengar,
karriär, utmärkelser, glöm allt det där.
Ja, alla har sitt avgörande ögonblick.
Jag vill bara se till att du har alla möjligheter.
Kära vän, hur mår du?
Ja, du vet, inte så illa.
Jag har precis köpt några ganska fantastiska äpplen,
så allt är inte illa.
Okej.
Vadå?
Jag är väldigt glad för din skull.
Hur som helst, Simon, grattis. Var rädd om dig.
Kelly.
Snälla, Kelly.
Snälla du.
Det har varit hemskt.
Ja.
-Du började det. -Jag har inte kunnat sova.
Jag vet. Jag ringde dig nästan vid fyratiden i morse.
Det borde du ha gjort.
Kändes lite sent. Eller tidigt.
Jag pratade med Jonathan. Han berättade.
Du gör det inte.
Jag ska gå på en konsultation. Det är allt.
Du behöver inte. Om du inte vill.
Du behöver inte göra det.
-Följer du med? -Ja, självklart.
-Hej. -Godmorgon.
Så, meddelandena jag skickade dig om RTS.
Förlåt, jag har missat dem är jag rädd.
Ja. Hursomhelst.
Vad handlar det här om?
Okej.
Jag tycker inte att det är okej du tar Nightingale Hart-biljetten
till en stor prisutdelning utan att först rådfråga nån.
Jag skulle verkligen vilja gå i år.
Vad får dig att tro att jag ska gå. Det är teoretiskt.
-Det är inte teoretiskt. -Jag bortser från det.
Jag visste inte att jag behövde ditt tillstånd att göra nåt.
-Jag vet att du har biljetten. -Säger du att jag ljuger?
Det finns vissa fördelar med att ha en ny assistent som vill imponera.
Om hon är så angelägen om att imponera,
borde du nog uppmuntra henne att jobba på sina diplomatiska färdigheter.
Vad ska det betyda?
Jag tycker att det inte är så bra att nya assistenter
berättar för nyckelklienter att de är för gamla för stora filmroller.
Det är faktiskt inte bra för nån.
Min mamma var skådespelare när hon var yngre.
Men hon lyckades aldrig riktigt.
-Och din pappa? -Min pappa?
Nej, han är... Han är...
-Hej. -Hej.
Det här kommer inte att funka.
-Hejsan. -Hej.
Det var jättetrevligt att träffa dig.
-Detsamma. -Och vi kanske ses igen.
Ja, kanske.
Dessutom... Telefonladdaren jag lånade dig.
-Ja. -Förlåt. Det är bara, du vet.
Tack.
Jag kommer att sakna dig, Misha.
-Ledsen min. -Jag också.
Tack.
-Okej. -Ja...
-Säg att jag gör rätt. -Jag menar...
Nej, gör inte så. Säg det bara.
Okej.
Det är jätteviktigt, Dan.
-Du gör rätt. -Gör jag?
-Många människor gör det, eller hur? -Ja.
Ja.
Okej. Tack.
"Men utöver det, under årens lopp,"
"och genom goda och dåliga tider, så för mig,
"för oss alla på Nightingale Hart,
"och för många av oss som är här ikväll,
"har Richard funnits där.
"En fast punkt i en osäker värld,
"en prövosten av anständighet och rättvisa,
"en plats man går till när man som mest behöver det.
"Vi har turen att känna honom och ha honom i våra liv.
"Grattis, Richard, det här är din kväll.
"Men mer än så, mer än något annat, tack."
Jag vet inte. Vad tror du?
-För mycket? -Nej det är bra.
Hej.
-Jonathan Nightingale? -Ja. Just det.
-Jag tar det. Tack. -Bra.
-Förlåt, suddigt. -Inga problem.
-Okej, det är bra. Hejdå. -Hejdå.
-Hej. -Är du kvar?
Såklart jag är.
-Snygg makeup. -Det passade inte mig.
Jag visste det.
Lyssna. Jag har tänkt.
Vad säger du om att bli min agent?
Jag vet inte. Jag ska tänka på saken.
-Vart ska vi nu? -Jag vet inte. Vem bryr sig?
Kom igen.
Tut, tut.
Hallå, Nightingale Hart.
Tyvärr, han har ett möte.
LYCKA TILL MED MARGAUX MISHA
UNGA KVINNOR
-Hej. -Ytterdörren var öppen.
Okej.
Du svarar inte i telefonen.
-Jag stängde av den. -Varför då?
-"varför"? -Ja.
Jag ska tillbaka till Edinburgh.
-Men jag då? -Vad...
Du klarade provspelningen. Det finns jävligt mycket att göra.
Förlåt, men jag vill verkligen ha det här.
Tack.
Jag ska inte svika dig.
Nej. Det ska du inte.
-Var är allihop? -Det kommer att gå bra. Koppla av.
Jag skrev 18.00 i mejlet.
-Här är Jonathan i alla fall. -Var?
-Och Charlotte. -Ja, och Charlotte.
-Hej. -Hej.
-Ja, hej, ja. -Hej, Charlotte.
-Du ser fantastisk ut. -Hej, Julia.
Hej, ja, du ser fantastisk ut.
-Allt väl? -Jag har champagnen.
-Och pappa är inte här än? -Nej.
Självklart inte. Ser du?
Han sitter nog fast i trafiken.
Ja. På Nightingale Harts bekostnad.
-Det är trots allt hans kväll. -Ja.
-Hejsan, skojare. -Hej.
-Förlåt om vi är lite sena. -Det är lugnt.
-Hej, Charlotte. Du ser fantastisk ut. -Det gör hon.
-Richard syns inte till. -Nej, inte än.
-Vi har klarat av det. -Ja.
Som jag sa, det är hans kväll, men även efter hans mått...
Det är en vink. Så där ja. Hej, mamma. Hur är det?
-Vi kunde öppna champagnen. -Ja.
-Luftad och klar när han kommer. -Ja.
Vadå? Nej.
Mår du bra, mamma?
Var är du nu?
Okej. Stanna där du är.
Jag kommer, okej?
Jag kommer så fort jag kan. Vänta bara där, mamma. Mamma?
Ja. Ja.
Jag kommer, okej? Lämna bara din telefon på.
Ja, jag kommer strax.
Han har fått en hjärtattack.
-Herregud. -Nej.
Nej. Var är han?
Nej. Han är död.
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir