-Ja. Då så. -Är du okej?
-Ja, jag är... Ja. -Det går bra.
-Nåja. -Jag älskar dig.
Och jag dig.
-Vi ses sen. -Ja. Vi ses i kväll.
-Hej. -Godmorgon.
Herregud. Bara...
Hej.
Okej.
-Då så. -Vi tänkte låta den stå tom.
-För tillfället i alla fall. -Ja.
Ja, nej, bra.
-Visst. Flytta ett steg. -Ja. Förlåt.
-Jepp. Så där ja. -Tack, Julia.
-Ja. Okej? -Ja, det blir bra, tack.
Bra.
Det här är självklart väldigt konstigt.
-Ja. -Så konstigt.
Jag antar att vi borde fråga oss vad han...
-Vad Richard hade velat att vi gjorde. -Ja.
Vad gäller arrangemangen på fredag,
det är mycket, men Julia har varit otrolig.
Det har jag inte. Begravningen är bara för familjen.
Det är bara vi i princip.
Minnesstunden efteråt, det är så många som kände honom.
Vi kunde verkligen inte säga nej till folk.
-Vi sa nej till Piers Morgan. -Rent allmänt.
Men så länge är det viktigt att säga
att vad vi än känner personligen,
och jag vet att pappa skulle ha sagt detta,
det här är vad han skapade och livet måste gå vidare.
Och jag tänker särskilt på klienterna förstås.
Och speciellt Richards klienter, Jonathan.
Jo.
En god nyhet i det ämnet åtminstone.
Olivia Williams har erbjudits Shimmy.
-Jösses. -Shimmy?
-Det är goda nyheter. -Heja, Olivia!
-Han hade varit så nöjd. -När du säger det...
Hon kommer in senare.
Hon läste manuset och är exalterad.
-Olivia kommer för att träffa dig. -Ja.
-Okej. -Hon är så förtjusande.
Är det Danny Boyle-filmen?
"Baserat på en sann historia, med sin slughet"
"och vilja att använda sex för att få det hon vill,
"nådde Virginia Hill de högsta höjderna
"när hon sköt sin rival, maffiabossen Johnny Rosselli i Chicago 1940..."
-Tack. -Visst.
Scarlett Johansson var påtänkt, men hon drog sig ur.
-Ja. -Jag tror att det var så i alla fall.
Hursomhelst.
Vad gäller Olivia har vi inte riktigt pratat om hur vi ska göra det här.
-Med Richards klient, menar jag. -Nej...
Men hon ringde tidigare och jag råkade gå förbi receptionen.
Nån måste ju prata med henne.
-Ja, men vi kan inte göra så ad hoc. -Nej, det kan vi inte.
Får ingen av oss prata med Richards klienter.
Det kan vi. Var inte dum.
-Poängen är att vi är ett lag. -Ja.
-Det är ingen utförsäljning. -Exakt.
-Under tiden tror jag... -För Guds skull.
Ursäkta att jag avbryter, men Helena Bonham Carter är här.
Okej. Tack, Zoe.
Ber om ursäkt. Hon är lite tidig.
-Är Helena här för att träffa dig? -Ja.
Okej. Då så.
-Det är annorlunda. -Hon var Richards klient.
Hon skulle äta lunch med pappa.
Så klart hon skulle.
Hon har varit hos honom sen scenskolan.
Det är viktigt för nån som Helena att känna en viss kontinuitet.
-Jag tänker inte be om ursäkt för det. -Tydligen inte.
Jisses.
Jag beklagar.
-Tack. -Nej, självklart.
Det är bara...
Jag kan inte fatta att han inte är här.
Nej.
Vad pratade ni två om?
-När då? -På era luncher.
-Så att jag vet. -Vad som helst faktiskt.
Om allt och inget. Det var det som var så bra.
Han brukade fråga mig mycket om Molly.
-Molly. -Ja, han var hennes gudfar.
Det visste jag inte.
Ja, så vi brukade prata om det.
Men idag skulle jag ha frågat honom om Shimmy.
-Shimmy? -Ja.
För... Vet du om det?
-Vad menar du? Det är löjligt. -Jag vet.
Det är omöjligt eftersom Danny ringde Olivia personligen.
Men allt jag vet är
att Helena mötte nån från Universal som kastade sig över henne.
"Vi är så glada. Vi hoppas att du gillar manuset."
Vad i helvete?
Och dessutom så vet hon ingenting om det.
Vad höll Richard på med?
Han måste ha vetat om nåt var på gång.
Helena skulle fråga honom om det idag.
Hon skulle ju ha ringt honom...
Vad ska jag säga till Olivia?
-När kommer hon? -Jag kan flytta henne.
Ursäkta att jag stör, Rebecca.
Olivia Williams väntar i receptionen.
Okej.
Toppen.
AGENTFIRMA
Tyvärr hon sitter i ett möte just nu. Okej.
Tyvärr, jag vet inte hur lång tid det tar.
Kan jag ta ett meddelande och be henne ringa upp dig?
Jag kan fortfarande inte tro det.
Ja, jag är så glad för din skull.
Det är så fantastiska nyheter.
Nån annan måste ha dragit sig ur.
-Tydligen var det Scarlett Johansson. -Jaså?
Jag bryr mig inte. Det är det bästa manus jag nånsin läst.
Okej. Ja.
Jag känner ju faktiskt inte Danny så väl.
Det är ovanligt nuförtiden att en regissör ringer upp dig
och erbjuder dig jobbet.
-Exakt. -Jag ringade Richard direkt.
-Så du berättade för Richard om det. -Så gullig.
-Han kunde inte tro det. -Nej.
-"Det är otroligt, kära du." -Ja.
Av ren nyfikenhet, när berättade du?
-I fredags eftermiddag. -Okej.
Det var...
Det var sista gången jag pratade med honom.
-Herregud. -Ja.
Vi måste skicka papperskopior av skådespelarnas CV
-till Stephen Frears. -Papperskopior.
Riktiga fotografier. Med posten, som i en film.
Stephen är gammaldags, men den andra saken
med det här projektet är att
Stephen blivit besatt av mångfald.
-Seriöst? Jisses. -Jag vet.
-Vi måste säkra på... -Sophie Okonedo.
-Men... -Naomie Harris.
-Hon också. Men... -Thandiwe Newton.
-Hon är inte ens vår klient. -Nej.
-Du rabblar bara namn. -Ja.
Du kan lägga till mitt CV om du vill.
-Ja. -Ja.
Om det hjälper.
-Vad sägs om Daniel Kaluuya då? -Han är ju man.
Hur är det inte mångfald?
Se om jag har förstått.
Margaux Martorana ringer mig och du kopplar inte in henne?
-Vad sa du till henne? -Att du satt i ett möte.
-Möte? -Du sa att du inte ville bli störd.
-Herregud. -Men, så...
-Hon tror att det är lögn. -Men du hade ett möte.
Men det vet inte hon.
-Så... -För helvete.
Det är som en Pandoras ask här i.
-Att arkivera var aldrig hans starka sida. -Jag vet.
Det här känns inte bra.
Hur tror du att jag känner?
Vi har ingen rätt att vara här inne.
Om vi bara kunde hitta ett mejl eller bara nåt som...
-Han måste ha haft en plan. -Ja.
Naturligtvis hade han en plan.
-Hur är det med Murray Mints? -Nej.
Ingen har det som sitt lösenord.
Detta är löjligt.
Jag har pratat med nån på Dannys kontor.
-Jag med. -Han vill ha Olivia.
Olika versioner av karaktären.
Han antog att han avgjorde rollbesättningen.
-Självklart. -Jag pratade med Martha Krauss,
de var inte överens om det.
Och de vill ha Helena
och nu vägrar de prata med varandra.
-Kan du sluta med det där, Stella? -Vadå?
Jag menar bara att det är helt förutsägbart.
Jag vet, det hjälper bara inte.
-Okej. -Ja.
Nej, okej. Fan, så nära.
-Hej. -Hej.
Jag tänkte fråga.
Kan jag gå på begravningen på fredag?
Okej. Hör på...
-Jag skulle verkligen vilja det. -Det kommer att bli svårt.
Svårt. För vem?
Drinkarna efteråt, så klart, nån måste stanna här.
Visste han?
-Misha... -Ingen verkar veta att jag finns.
Vi kan inte ha det här samtalet här och...
-Hej, Julia. -Ja.
Då så, om du kunde hjälpa till med drinkarna på fredag.
-Visst. -Det vore toppen.
-Ja. -Bra.
Efter dig.
Mathias.
Jag vet.
Kom hit. Jag vet.
Nu är det bara vi två, vännen min.
Det är bara vi två.
-Jag kan fortfarande inte tro det. -Jag vet.
Saken är den att utan honom skulle jag inte ens vara agent.
Han sa ju inte: "Du kommer inte att lyckas som skådespelare."
-Nej. -Han liksom bara...
Jag hade blivit genomskådad och frigiven.
Ja.
-Och nu då? -Gud vet.
Jag gillar det inte.
Jag minns min intervju och att han inte sa så mycket,
men när jag kom ut från kontoret,
ville jag imponera på honom.
Det var verkligen viktigt att han visste att jag var bra.
Ja, vad ska vi äta?
Sjutton, 47, 61 och 83.
Inte 27?
-Nej, jag har tröttnat på den. -Det är bra.
Om 40 år skulle alla polarisarna ha försvunnit.
Det finns ett mejl här om Wasted-premiären på torsdag.
-Ska du gå? -Jag? Nej.
Ska du inte?
Det är kvällen före begravningen och...
-Jag vet. -Du vet, jag bara...
-Handlar det om Natasha? -Nej.
-Du måste komma över henne. -Jag har det.
-Det är en liten värld. -Jag vet.
-Du kommer säkert att stöta på henne. -Ja, men jag ska inte gå.
Du kan inte leva dina dagar rädd för livet.
-Jag är inte rädd. -Det är inget sätt att leva.
-Det där gör dig glad. -Vadå?
Svajpa dig genom livet.
-Testa. -När var du kär senast?
När var du inte det senast?
Här. Välj.
Vad är det jag... Vad är det här?
-Det är mina alternativ till senare. -Senare?
-Ja. -Senare ikväll?
Ja, jag kan inte bestämma mig.
De liknar varandra.
Båda påminner om Jodie Comer.
Men vilken påminner mest om henne?
HYRESAVTAL
-Okej, jag går upp. -Okej.
Kommer du?
Jag kommer upp om en minut.
-Mår du bra? -Jag mår bra.
Kom igen.
Det är säkert. Jag mår bra.
-Vad är det här? -De är... Det är ingenting.
-Hyresavtal? -Ja...
Men jag trodde att du ägde byggnaden?
Det gjorde jag också.
Jag hatar rika människor.
-Megan, de är inte... -Nej. Det gör jag verkligen.
Hela det här försvinnandetricket de gjorde var så oschyst.
Om du inte har märkt det så har vi alla gått igenom mycket.
De lyckas fortsätta att jävlas med oss. Även efter att de är borta.
NÄR SES VI IGEN? DYRBARA STUNDER
IKVÄLL? NU? HÄR?
Vad ska jag annars äta på en bensinmack?
Finns det en morotsgång som jag har missat?
TAIMI VAD GÖR DU?
TÄNKER PÅ DIG. ÄR DET OK?
JAG KAN KOMMA ÖVER? EN HALVTIMME?
Det jag inte kan förstå är att han visste vad som hände
-men han sa inget till... -Nå, ja...
Varken till Universal, Danny, Helena eller Olivia.
Han skulle nog fundera på det över helgen.
Ja, men han är inte här nu. Det är vår sak.
Vi måste bestämma vad vi ska göra.
Så faktum är att Olivia fick erbjudandet, oavsett hur.
Vad säger vi till Universal och Helena?
Problemet är nog vad vi ska säga till Olivia.
Till Olivia? Hur så? Vad menar du?
Universal skickade Helenas erbjudande till mig i går kväll.
-Till dig? -Att skicka till Helena.
-Okej. -Och du ska göra det?
-Såklart jag ska. -Det kan du inte.
Menar du att vi får ett stort erbjudande till Helena Bonham Carter
som vi inte skickar vidare?
-Godmorgon, Zoe. -Hej.
Jag undrade om jag kunde få fem minuter med Jonathan.
-Jonathan. -Ja.
Okej.
Han sitter i ett möte just nu.
Ärligt talat, så passar det inte så bra just nu.
Nej.
Om du föredrar att boka en annan tid...
Det är väldigt snäll av dig, jag väntar.
Okej.
-Vill du veta sanningen? -Var inte så nedlåtande.
Helena Bonham Carter är en stor internationell stjärna.
Vi gör inte "min klient är större än din klient."
Sanningen är att vi behöver Helena, mycket mer än hon behöver oss.
-Vad ska det betyda? -Du vet inte ens hälften.
Du behöver henne som klient, det är vad det handlar om.
Nu går du lite för långt.
Allt handlar om Olivia Williams.
Olivia är en lysande talang.
-Ja, jag vet det. -Hon har gjort bra val hela sin karriär.
Hon jobbar så hårt. Det här är hennes stund.
Nu är du nedlåtande.
Du kan inte ta ifrån henne det här.
Tack. Det räcker.
För det första är det här Richards klienter vi pratar om.
-Exakt. -Men det är en annan sak.
Vi pratar om gamla vänner. De gick i skolan ihop.
-Kommer de att få veta det. -Ja. Möjligen.
Men Richard skulle bli upprörd om han kunde höra detta samtal.
Jag vet inte vad Richard tänkte på i fredags,
men en sak vet jag, vänskap var allt för honom.
-Så jag ska inte skicka erbjudandet? -Det säger jag inte.
Jag tänker inte låta dig göra detta.
Lycka till med det för jag har redan gjort det.
-Ursäkta. -Jag ska upp. Tack.
-Vilken våning? -Tredje.
Hashtag, "metoo".
-Jag heter Luke, förresten. -Hej. Misha.
Jag är inte skådis.
-Okej. -Jag är ingenting.
Jag är inte ens klient. Jag är bara författare.
Författare? Det är inte ingenting.
-Och du? -Jag jobbar med Rebecca Fox.
-Okej. -Ja, jag är ny, så...
-Så, du är Rebeccas nya assistent. -Ja, det är jag. Hur så?
Saken är den att jag faktiskt inte har nåt möte.
Men jag skulle verkligen vilja att hon läser en sak.
Jag har mejlat henne, men hon kanske inte gillar mig.
Det är lite annorlunda här för tillfället.
-Du vet om... -Ja. Jag vet.
Okej.
Hursomhelst, tänkte jag: "Tänk om jag bara skulle gå..."
-Jag kan fråga henne. Om du vill. -Kan du?
När du säger saker som hon ska läsa...
Känner du till Margaux Martorana?
-Margaux Martorana? -Ja.
Jisses.
Jag ville bara berätta det.
För han har skrivit scener för Åtta dagar.
Ja. Jag vet. Jag fick hans mejl.
-Jag läste den förresten. -Va?
Åtta dagar.
-Vad menar du, när? -Igår kväll.
Jag laddade ner den. Jag läste hela natten. Den är otrolig.
Ja, det är den.
Ibland får man en påminnelse om varför man ville göra det här från början.
Det är därför jag inte har tid att läsa material
från folk som tror att de är författare.
Livet är för kort.
Jag kan läsa det om du vill.
Jag skulle kunna läsa det åt dig.
Om det skulle hjälpa.
Herregud. Ja. Den där...
Ursäkta mig. Helt klart den bästa nånsin.
-Ja. Prästen ringde om fredagen. -Prästen?
Du skulle återkomma till dem om den sista psalmen.
Det skulle bli antingen
"Den dagen du gav oss är kommen" eller "Var inte rädd".
Okej, ja. Vad tycker du?
-Jag? -Ja.
-Hej. -Hej.
Han är väldigt upptagen just nu.
Jag vet, ursäkta, men Simon Gould är här.
Jag vet, därför är jag här.
-Har du tid? -Ja... Tack, Julia.
-Vi kan väl välja "Var inte rädd". -Absolut.
Jag pratade med henne, och hon är jätteupptagen just nu.
-Men hon bad mig läsa det. -Du?
-Jag kan inte lova nåt, så klart. -Nej. Det är okej.
Så, det här är min mobil, mitt nummer.
-Som sagt, jag kan inte lova nåt. -Nej, självklart.
-Tack. Jag hör av mig då. -Ja. Bra.
Vi kan inte bara låta honom sitta där hela dagen.
-Okej. -För Richards skull om inte annat.
Du kan ta hand om honom.
Det skulle jag kunna.
Pappa ansträngde sig för att han skulle få jobbet
och han kom inte ens till bordsläsningen.
Jag har inte plats för nån med hans egenskaper som skådespelare.
Han har inga egenskaper.
För jag tar inte Simon Gould som klient.
Och jag vet att det är därför han är här.
När du sa: "Tro mig, du vet inte ens hälften,"
-tidigare till Rebecca... -Ja.
Vad syftade det på?
-Vad i helvete? -Vadå?
Jag fick precis en förfrågan om Zoe Spencer,
-som är min klient. -Ska jag provspela?
-Bravo. -Herregud!
-Det är fantastiska nyheter. -Ja.
Absolut, ja.
-Jag ber om ursäkt. -Jag kan knappt tro det.
Det här är mitt rykte. Det är ingen lek.
Det är mitt rykte också. Mitt liv. Tror du att...
Hallå, Nightingale Hart.
Jag kopplar dig.
Tror du att jag gillar att göra det här?
Jag kan inte skicka nån på provspelning som inte ens...
Nån som inte ens vadå? Fortsätt. Säg det.
Jag vill inte förolämpa dig.
Det här är inte pubteater. Det är Stephen Frears.
-Darling Stephen. -Du har aldrig sett min pjäs.
Ingen har det. Och vet du vad, den är riktigt bra.
-Okej. -Det är svårt faktiskt.
Det är svårt att tro på sig själv varje dag.
Och man måste. Man måste helt enkelt.
-Det är allt jag nånsin velat göra. -Så klart det är. Kära du.
Jag kan knappt tro det.
Just då trodde han nog att han inte hade nåt alternativ.
Men att sälja byggnaden?
Ekonomiska problem. Antingen det eller sälja till amerikanerna.
Bakomliggande ekonomiska problem?
Vilket han självklart aldrig skulle göra.
Så du har vetat?
Hela tiden?
Vi hade ett förhållande. Vi brukade prata.
Redan från början.
-Jag är hans son. -Det kanske var därför han inte sa nåt.
Eller inte kunde berätta. För att du är hans son.
Stolthet.
Kanske, delvis. Han var inte perfekt.
Du vet hur han var.
Richard ville inte att nån skulle oroa sig.
Han ville att allt skulle vara bra.
-Simon. -Jonathan!
-Förlåt för att du fick vänta. -Jono.
-Hur mår du? -Jag?
-Du ser hemsk ut. -Gör jag?
Om du ursäktar att jag säger det.
-Jag mår bra. -Stackars liten.
-Att det skulle bli så här. -Ja.
Saken är den, och jag har sannerligen ingen rätt att be om detta,
så du kan bara säga nej.
Men sanningen är att utan Richard,
skulle jag inte vara här nu.
Jag skulle inte vara nånstans.
Och det skulle vara den enda bedriften i ett annars ynka liv,
om du tillät mig säga nåt på minnesstunden.
Jag står i så stor skuld till honom för så mycket under så många år.
Vi pratar om ett tal här.
Det är den enda valutan jag har för att återbetala honom.
-Okej. -Ja, vem vet.
Kanske en föreställning jag inte skoningslöst skulle förstöra.
Äntligen en roll som jag vet hur jag ska spela.
Tack för att du kom, Simon.
-Låt mig bara titta på det praktiska. -Självklart.
-Så hör jag av mig. -Utmärkt.
Som jag sa, det var trevligt att träffa dig. Så...
Det är nåt annat jag ville fråga dig.
Okej.
Men jag vet inte hur.
Hej, Helena, det är Jonathan.
Jag är så glad över att du gillar manuset.
Det är bra, eller hur?
Jag vet att studion blir överlyckliga.
Hursomhelst, fantastiska nyheter.
Ja, bara en sak till.
Det kan vara bra att inte gå ut offentligt med det än.
Det är en och annan sak med kontraktet som jag inte är nöjd med.
Det kan bli bättre.
Goda nyheter. Ser fram emot att prata snart.
Okej, mycket kärlek. Hejdå.
-Olivia. -Hej, Jonathan.
-Tack så mycket för att du kom. -Kul att du hörde av dig.
Tänkte bara att det vore trevligt att ses utanför kontoret.
Bra. Okej. Hursomhelst, det är härligt att träffa dig.
Helvete! Jag försov mig.
Hej, Helena. Hur är det? Tack för att du hör av dig.
Bra, toppen.
Jag ville prata med dig om en sak,
förmodligen lättare om jag förklarar...
Ja.
Ja. Är det... Okej.
Där det är lättast för dig, ja.
Perfekt. Ja. Klockan tio. Bra.
Bra. Okej. Vi ses då, hejdå.
Hejdå.
-Hej. -Hej.
-Jag måste gå, tyvärr. -Okej.
Förlåt.
-Får jag en kyss, eller... -Ja, visst.
Om du inte är för...
-Okej? -Ja.
-Bra. -Det duger.
-Så du vet var allt är. -Nej.
-Såklart inte.
Det är där det brukar vara.
-Okej. -Okej. Bra.
Tack för att du gör det här.
-Nej, självklart. -Det är så roligt att träffa dig.
Och jag tänkte att vi kunde gå ut och fika istället.
Visst. Bra.
Det här är bara mellan oss.
Ja, självklart. Jag menar...
Jag förstår inte.
Det här är det bästa manuset jag nånsin läst.
Det är det som är så tråkigt.
Vilken typ av kreativa olikheter?
Var ska man börja, typ.
Herregud.
-Det är ju helgalet. -Jag vet.
Alla har varit så positiva.
Och det är ett så fantastiskt manus.
Men det som pågår, och det här är bara mellan oss.
Jag vet detta eftersom andra klienter är inblandade i filmen.
De har helt enkelt väldigt olika versioner av filmen.
-Okej. -Nej, totalt olika.
Jag har varit med om det förr men detta är värre.
-Det är mer än dysfunktionellt. -Jisses.
Jag har ganska bra kontakter med studion och med Danny,
och sanningen är att de inte pratar med varandra.
-Danny är på väg att gå när som helst. -Nej.
Det är en förgiftad stämning.
Okej. Ja.
Vad menar du?
Det är helt upp till dig.
Jag vet att du har pratat med Jonathan.
-Ja. Han är bra, eller hur? -Ja, det är han.
Jag känner väl en plikt mot dig.
Inte bara som NH-klient, uppenbarligen.
Men också för att du var Richards klient.
Jag vill inte att du ska bli sårad.
Nej.
-Jag ska prata med Rebecca om det här. -Ja.
Ja.
-Eller... -Jag ska vara helt öppen mot dig,
det är en känslig situation för mig,
för att jag har väldigt bra kontakter med studion...
Du tror inte att Rebecca vet om det här.
Hon får inte tro att jag lägger mig i.
Men samtidigt kan jag inte bara göra ingenting.
Nej. Jag menar, tack...
-Tack, Jonathan. Tack. -Ingen orsak.
Jag ska prata med Jonathan så klart.
-Ja... -Men under tiden, tack.
Tack för att du förklarade allt.
Det var min plikt att göra det.
-Med Jonathan är det lite... -Lite vad?
Det kan vara en bra idé just nu att inte säga hur du fick reda på det.
Olive!
-Hel, hej! -Herregud!
-Hur mår du? -Hur mår du?
Jättebra. Så kul att träffa dig.
Hej Helena, det är Jonathan. Jag är så glad att du gillar manuset.
Jag vet att studion blir överlyckliga.
Hursomhelst, fantastiska nyheter.
Det kan vara bra att inte gå ut offentligt med det än.
Det är en och annan sak med kontraktet som jag inte är nöjd med.
Det kan bli bättre.
Okej, kram. Hejdå. Olivia!
Hej, Jonathan.
-Så. -Okej.
-Herregud.
-Det är inte som det verkar. -Jo.
Det här är mer komplicerat än så.
-Du ljög för mig. -Nej, absolut inte.
Du ljög för mig samtidigt.
Du försökte övertala mig att inte ta filmen,
för du ville att Helena skulle få jobbet istället.
-Det hade jag aldrig gjort. -Inte jag heller.
Den här filmen har definitivt problem.
Det finns stora kreativa problem mellan Danny och studion,
och vi ville bara att ni två skulle få all information ni behövde.
-Det är allt. -Exakt. Ja.
Det där är skitsnack.
-Vi är inte dumma. -Nej, absolut inte.
-Bra poäng, Hel. -Tack, Olive.
Vi har helt klart erbjudits samma roll båda två.
-Det är inte första gången. -Om du bara visste.
Poängen är att vi är vänner. Det visste ni.
-Ja. -Ja, såklart.
Varför i hela friden berättade ni inte bara för oss?
Istället för att ställa oss mot varandra och ljuga.
Exakt. Det är otroligt.
Bara så att ni vet, det här var inte min idé.
Vad menar du att det inte var din idé?
Det var verkligen inte min.
-Det var det faktiskt. -Nej.
Om jag hade fått bestämma, så hade vi inte...
Ja, om du hade fått bestämma...
Vi ville inte att ni två skulle bli osams över detta.
Vi är inte osams. Det är ni som bråkar.
-Vi bråkar inte. -Det gör ni.
-Nej, det gör vi inte. -Jo.
Jag borde nog inte säga det här.
-Men jag önskar att Richard var här. -Ja.
Du är inte den enda.
-Jag saknar honom. -Det gör vi allihop.
-Tro mig. -Ursäkta mig.
Kan ni ursäkta oss för bara ett ögonblick?
Vadå?
-Hur vågar du. -Vad?
Framför dem.
Om han var här, hade vi inte haft den här situationen.
-Och hur vågar du? -Vågar vadå?
Ordna ett möte med Olivia utan att berätta för mig.
Men du kan prata med Helena bakom min rygg...
Hon är inte din egendom.
-Han var gudfar till hennes dotter! -Va?
Inte mitt fel att jag är hans son.
-Det handlar inte alltid om dig! -Sluta!
-Vems son du än är. -Sluta, båda två. Nu.
Lyssna nu. Se på oss. Vad har hänt?
-Vad hade Richard sagt om detta? -Han är inte här längre.
Kan folk bara sluta säga det?
Så de går faktiskt. De har rymt.
Fan också.
-Helena. -Nej, Olivia.
Bra. Och nu förlorar vi båda.
Helvete!
Olivia.
-Hallå, Rebeccas kontor. -Hej.
-Det är Luke.
Ja, hej.
-Hur mår du? -Jag mår bra, tack.
-Ja, jag mår bra. -Bra.
Jag undrade bara om du har hunnit titta på manuset ännu?
Om du har det, tänkte jag föreslå att vi kunde ses.
Ta en fika eller nåt?
Ja, det vore jättekul. När tänkte du?
Jag vet inte, typ nu?
-Dan. -Ja.
Taron ringde och bad om ursäkt. Han hinner inte ses ikväll.
Okej. Tack.
-Angående gårdagen. -Ja.
Förlåt. Jag menade inte att du skulle råka illa ut.
-Inte? -Självklart inte.
Jag sitter här varje dag.
-Vad ska jag göra? -Jag fattar.
Men anseendet är allt man har i den här branschen.
Man kan förlora det snabbt.
Om du kom och såg pjäsen ikväll skulle du förstå.
-Absolut, men jag ska ju träffa Taron... -Nej.
Nej, det ska jag inte.
-Jag gillade det verkligen. -Okej.
Med dialogen, jag kunde inte se vad som var din och vad som var bokens.
Och det är bra, men grejen med Åtta dagar,
jag vet inte, hon har en så tydlig röst.
Och en kvinnas röst så klart.
Ska vi gå och ta en drink?
Ursäkta.
Jag tror nånstans där borta.
-Hej. -Hej.
-Mår du bra? -Ja. Tack.
Du borde gå hem.
Av ren nyfikenhet, vad tror du att han tänkte göra?
"Försök att göra det rätta, älskling. Ta inga dumheter."
"Och fortsätt gnata på."
-Vi ses imorgon. -Vi ses imorgon.
Tänk att jag inte skulle få se honom igen.
Aldrig få höra hans röst.
Aldrig se konturen av honom på natten.
På morgonen innan han var vaken.
Om jag hade vetat, hade jag aldrig släppt honom.
Men det gjorde jag inte.
Jag visste inte.
Så vi sa adjö.
Han gick ut på morgonen,
och jag stängde dörren efter honom.
Du var fantastisk!
Godmorgon.
Hej.
Hur mår du?
-Jag vaknade, gjorde en kopp te åt dig. -Tack.
Jag är faktiskt lite sen. Jag måste gå.
Vad är klockan?
Vänta, satan. Det måste jag med.
Okej. Nycklar.
-Jag tror att den är min. -Vadå?
Skjortan.
-Helvete. Förlåt. -Tack.
-Här. -Tack.
Det är okej. Det kommer att bli bra.
Ja.
-Godmorgon. -Hej.
-Hur mår du? -Ja, jag mår bra.
-Hej, Julia. -Ja. Tack.
-Hej, Julia. -Ja.
-Så kommer vår son egentligen? -Han kommer.
Jag fick ett sms.
Okej.
-En sak innan vi går in. -Jaha?
Jag ber om ursäkt.
För igår. Jag sa saker jag inte menade
-och jag önskar att jag inte sagt dem. -Ja, jag också.
Det här har bara varit en så konstig tid.
-Jag önskar att inget av detta hade hänt. -Jag också.
Hej, hur är det? Vill du ha påfyllning? Ja.
Hej. Vill du ha en till?
Det var så bra igår kväll.
-Du var så bra. -Verkligen, du behöver inte...
Jag ser jättemånga pjäser.
Jag kan inte minnas senast jag kände så.
Det är väldigt snällt.
Jag är agent. Det är som läkare, jag är inte snäll.
Jag går förbi dig varje dag i receptionen.
-Jag kan inte tro det. -Jag försökte berätta det.
Så jag tänkte, jag vet inte,
jag kanske kunde gottgöra det och ta dig som klient.
-Ja. -Jag menar allvar. Vad säger du om det?
Det är helt upp till dig.
Det kanske skulle kännas lite konstigt till en början.
Men det kunde nog vara kul.
-Var fan är Simon Gould? -Jag vet inte.
Helvete. Typiskt.
-Jag tror inte jag kan vänta längre. -Jag gör det.
-Hur sa? -Jag fick aldrig hålla talet
som jag skrev till hans livsverkspris.
Jag ska göra det nu.
-Hörni. Ursäkta. Kan vi bara... -Ett kort ögonblick bara?
-Förlåt. -Förlåt.
Hörni, allihop. Tack.
Tack, Julia.
Det är okej, jag tänker inte hålla tal.
Jag ville bara tacka er alla för att ni är här.
Jag kan inte säga hur mycket det betyder för mig
och för oss att se er alla här idag.
Pappa hade älskat det här, så klart,
det är svårt att förstå att han inte är här.
Han skulle ha varit i sitt esse.
Som jag sa, jag tänker inte hålla tal,
men som tur är känner jag nån som ska.
Förlåt, ber så mycket om ursäkt.
Förlåt, ursäkta mig, ursäkta mig, tack.
Hej. Tack. Förlåt.
Förlåt, Jonathan.
Buss nummer 19.
Okej, hej.
Jag heter Simon Gould.
Jag träffade Richard...
Förlåt mig.
Saken är den...
Jag är bara...så...ledsen.
För grejen med Tjechov är att det är riktigt roligt.
Jag menar, hur tragiskt ens eget liv än kan verka,
så blir det roligt till slut.
-Ja, nej, absolut. -Ja...
-Hej. -Hej.
-Ursäktar du oss ett ögonblick? -Ja självklart.
Tack för att ni kom sett till omständigheterna.
-Så klart de är här. -Vi kunde inte annat.
-Oavsett det som har hänt. -Nej.
Det här är väl inte rätt tid och plats,
men jag pratade med Dannys folk
och studion igår kväll.
-Igår kväll? -Det var sent.
Jag var inte på humör för att småprata,
vet inte om det hjälpte... Det jag sa var:
"Ni kan få ingen av våra klienter i er film eller båda två."
-Båda två? Hur då? -Ja.
Tänk om Virginia Hills fiende trots allt var en kvinna.
-Vad, så... -Jenny Rosselli.
Vi kan jobba på det. Självklart.
-Menar du allvar? -En könsvändning?
Det är en kalkylerad risk, en chansning.
Lite förvånad över att de inte redan hade gjort det.
När jag kollade mejlen i morse, såg det ut som om de gillade det.
-Va? -Du menar allvar.
De ville visst inte förlora nån av er.
-Hur lyckades du med det? -Genom att göra det rätta och gnata på.
Det verkar som om vi kan ha uppfunnit Gudmodern.
Om ni är intresserade.
-Vänta. Så vem spelar Virginia? -Ja.
Ursäkta?
Jag går inte tillbaka till mitt skrivbord nu.
Jag ska gå direkt till Soho och bokstavligen dricka ihjäl mig.
-Ska du med? -Jag ska kolla med Rebecca.
Hon går nog före oss.
Tack, Ollie. Tack. Bra.
Du.
-Tack. -Ja.
Charlotte. Du har väl inte träffat Misha?
-Nej. -Misha är Rebeccas nya assistent.
-Jo. -Ja, hej.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Och lycka till med det. -Ja.
Ja, bra.
-Gud! -Luke.
-Gör oss sällskap, Luke. -Charlotte.
Hej, mamma. Hej, allihop.
Hejsan!
Så, känner ni två varandra?
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir