Nej, jag mår bra. Jag ville inte väcka dig.
Jag tänkte komma in tidigt.
Det är som din första skoldag.
Nej, självklart inte.
Jag mår bra.
-Det här är en bra dag. -Ja.
Nej, jag vet.
Du ska visa vad du går för.
Himlen är blå, fåglarna sjunger och så vidare.
Inte här, uppenbarligen, men nånstans.
Definitivt. Ja.
Hur illa kan det vara?
Det kan vara hemskt.
Men hon kan vara trevlig. Jag har träffat några
-normala amerikaner. -Med Jonathan
vet man vad man får.
Jag kan tyda honom.
-Kan du? -Ja.
Det är inte precis Krig och fred.
Nej.
Hej.
-Hej. -Hej.
-Så idag gäller det? -Ja.
Det är som vilken annan dag som helst.
Ja.
Vi gör som vanligt. Hon kan observera om hon vill.
Hon bestämmer.
-Ja. -Exakt. Ja.
-Hej, Julia. -Jonathan.
Jag kom in idag...
Nej, Julia, lugna dig.
Du är obegriplig.
Mår du bra, Julia?
Vad har hänt?
Nej, för att...
Jag försökte säga till henne.
Hej, Jonathan.
Det är så kul att träffa dig.
-Det här är så spännande. -Ja, bra.
AGENTFIRMA
-Det här är otroligt. -Skandalöst.
Och förutsägbart.
Kommer de att ha det här varje morgon?
-Det är omöjligt. -Hej på er.
Förlåt att ni fick vänta.
Varsågoda, sätt er.
Herregud, tog jag precis din plats, Jonathan?
-Det är okej. -Förlåt.
Nej, det är okej. Jag ska bara...
Okej.
-Nej! -Herregud, vadå?
Han ska inte sitta där nere. Det är fel.
Satan.
-Åh, nej. -Det är verkligen ingenting.
-Vad är det? -Du har samma födelsedag
-som Tuppence Middleton? -Har jag?
-Ja. Och Robert Mugabe tydligen. -Okej.
Ett armband!
Ja, du vet.
Ollie, det är verkligen... Det är så... Okej, Kate Winslet.
Du tog det här från presentskåpet.
Jag tänkte att om hon inte vill ha det,
-så grattis på födelsedagen, Misha. -Det är jättefint, tack.
Jag förstår att det här kan kännas konstigt för er.
Ett nytt ansikte vid bordet, en ny röst i rummet, om ni så vill,
men ni ska veta att det inte är vad detta är.
Mitt jobb är att hjälpa och stötta er på alla sätt jag kan,
på alla sätt ni behöver.
Jag måste lära mig hur jag gör det.
Precis, ja.
Kanske om jag kunde tala från vårt perspektiv...
Visst. Vi har nåt som vi vill dela med er
som vi tänkte kunde vara ett fantastiskt sätt att fira den här nystarten.
-Okej. -Så det vi tänkte på...
-Phoebe Dynevor. -Phoebe Dynevor?
-Precis. -Är det allt?
Är det hela tanken?
Absolut.
Vad är bättre för att markera detta
än att rekrytera Bridgertons stjärna till vår familj?
Ja, okej, problemet med det
är att hon redan har en familj.
Dean Street Management.
Du kanske kan svara på det, Kevin.
Enligt vår uppfattning,
-Jonathan... -Ursäkta.
-Ursäkta mig, men... -Ja, men, förlåt.
Det här är Kevin, allihop.
-Hej. -Kevin är just nu den bästa assistenten
-som finns överhuvudtaget. -Det är nog inte sant.
Alla borde ha en Kevin.
Vår uppfattning är att Phoebe faktiskt kan vara olycklig
hos Dean Street.
Bara för att klargöra.
Phoebe letar efter en ny agent.
-Det kan hon göra. -Hon borde det.
-Okej? -Ja.
-Men poängen är att... -Poängen är att det här är irrelevant.
Det kvittar egentligen om hon är glad eller olycklig.
Vi går inte ut och stjäl klienter.
-Absolut. -Det gör vi inte.
Men vårt mål här är att utveckla denna vackra sak
ni har byggt ihop, eller hur?
-Och inte behöva skära ner... -Skära ner?
Så det här kan vara en cool lösning för nån av er.
-Visst. -Vi ska ut på en resa
och på nåt sätt
ska vi komma till startlinjen.
Startlinjen?
Absolut.
Vi är så exalterade över detta.
Det är vi faktiskt.
Underbart, vännen. Tack, Cece.
Marcus, det här är Zoe Spencer.
Kul att träffas, Zoe.
Ja.
Men får jag säga en sak innan vi börjar?
Clara är en helt otrolig karaktär.
-Ja, eller hur? -Jag älskar henne.
Ja, jag också.
Hon är faktiskt baserad på min gammelmormor.
Herregud, verkligen?
-Var hon med i kriget? -Ja.
Radarövervakning mest.
Jag älskar henne ännu mer nu.
-Jag menar karaktären. -Ja.
Inte för att jag inte skulle älska henne också.
-Lever hon fortfarande? -Tyvärr inte.
Nej, så klart. Förlåt.
Vad sägs om att göra en?
Ska vi?
Självklart.
Okej, bra.
Jag ska läsa David.
Det vore bra om du kunde rikta dina repliker till mig.
Okej, och gör det till ditt eget.
-Ja. Tack. -Okej, bra.
Förlåt mig.
Jag vill göra det här.
Jag måste göra det. Om du älskar mig, skulle du veta det. Se på mig.
Snälla, David, vänd dig inte bort. Se på mig.
Självklart är det ett hot.
Det är ett test.
Ge mig Phoebe Dynevor.
Annars blir nån skjuten.
Det här är löjligt.
Jag önskar att hon slutade le.
-Ja. -Det skrämmer mig.
Ingen får sparken. Lita på mig.
Sanningen är nog den
att du inte har den makten längre.
Det får vi väl se, eller hur?
Ja, det får vi.
Vi måste diskutera hur vi ska reagera.
Det finns inget att diskutera.
Vi håller ihop, annars kan vi lika gärna ge upp nu.
Om det är er uppfattning...
-Hej. -Hej.
Har ni rismjölk?
-Rismjölk? -Till Kirsten, ja.
Jag kunde inte hitta nån tidigare.
Rismjölk?
-Nej. -Självklart inte.
-Jag är ledsen. -Ingen fara.
Tack, hörni.
Rismjölk?
För att vara tydlig, ingen här ska
kontakta Phoebe just nu.
-Okej. -Okej.
Du får berätta för henne.
Självklart. Ja.
Bra.
Ursäkta. Vad händer här?
Jag måste kunna se Kirsten.
-Det är jätteviktigt. -Det är mitt skrivbord.
-Kanske om du kunde... -Nej!
Jisses!
Det är där David bor.
-Okej. -Han bor där.
Du ska inte röra det.
Nej, det ska du inte.
Okej.
-Ner lite till höger. -Mer?
Det är för mycket. Upp lite en bit.
-Okej? -Så där. Bra.
Hur är det att byta till din fars kontor?
-Bra. -Det är mer du på nåt sätt.
Jag har glömt nåt, jag kommer strax.
Okej.
-Hej. -Ja?
Jag ville bara fråga Jonathan om nåt.
Jonathan är upptagen just nu.
Men han står ju precis där.
-Hej. -Hej.
Har du tid?
Jag har mycket på gång.
Ja, jag vet.
-Det är bara det...jag har ett manus. -Ett manus?
Det är inte mitt. Skulle du kunna läsa det?
Det är riktigt bra.
Jag vill gärna höra din åsikt,
-för faktum är... -Inte nu, okej?
Okej.
Förlåt. Kanske nån annan gång. Jag menar, idag av alla dagar.
-Okej. Ja. -Var det nåt annat?
Nej, det var allt.
Okej, bra.
-Han är faktiskt väldigt upptagen. -Ja.
-Jag glömde det här, förlåt. -Vad?
Detta.
Toppen.
Du kanske får tända det en dag.
Ja.
Häftapparat. Fantastiskt.
Det gör hon inte.
Alla som ler så mycket.
Nej.
Hon markerar revir bara.
Jag ska säga dig en sak, om hon skulle avskeda nån.
-Dan! -Jag vet,
men i så fall blir det inte Jonathan eller Stella.
-Nej. -I så fall
blir det antigen du eller jag.
Ja.
Vilket betyder att det förmodligen blir du.
Ja, exakt. Eller du.
Hej, det här är Stella Hart.
Jag skulle vilja boka tid hos doktor Winterslow, tack.
Ja, det kan jag.
Du har inget tidigare? Nej, det är inget akut.
Jag är säker på att det inte är akut.
Jag skulle bara vilja ha hennes åsikt om en sak.
Tack.
Ja, jag kom precis hit.
Hej, det är Phoebe Dynevor.
För fotograferingen.
En trappa upp i salongen.
Salongen. Tack.
Ja, vi ses då.
Nej.
Det är jättekul. Gjorde han?
Är detta nytt?
Det är några ändringar i schemat.
-Jag måste flytta fram några saker. -Okej.
Många människor...
I kväll har du möte med LA-kontoret kl. 18.00.
Det för dig till ditt samtal med Universal,
som jag har avsatt 30 minuter till.
Sedan tar du en tepaus
som tar dig till ditt samtal med Shonda Rhimes.
Jag behöver inte 30 minuter till te.
Jag kan lägga nåt där.
Ja, det kan du.
-Jonathan. -Hej.
Jag undrar om vi kunde prata.
-Absolut. -Kanske bara vi två?
Visst.
Okej.
Jag säger det bara rakt ut.
Ja, gör det.
Vi har diskuterat det och vi tänker inte
jaga efter Phoebe Dynevor som klient.
Av de skäl som vi nämnde då.
Du vet vad du gör, eller hur?
Ja.
Vi vill hemskt gärna att ni funderar på det.
-Vi har funderat på det. -Okej.
Vi tänkte just på det.
Absolut.
Så spännande.
Jag sätter en flagga
i allas kalender för en genomgång fredag eftermiddag.
Genomgång? Vänta lite. Hur fan gjorde du det?
Ni hade inte markerat "global kalenderdelning" i ert nätverk.
Global kalenderdelning?
-Vi fixade det. -Det är min kalender.
Den är min. Den är för mig.
Nu kan alla andra se den också.
Det där andra vi pratade om?
Det andra?
Det är UWT-policy att vi inte bär på
nån dödvikt när det gäller klienter.
Vi tänkte att det vore bra att gå igenom listan...
Okej.
Tack. Med största respekt,
vi har gjort det här länge och vilka vi väljer att representera som klienter
är en fråga om val.
Det är inget som kan gås igenom av nån annan.
-Visst. -Absolut. Herregud,
jag älskar hur engagerad du är.
Absolut. Etthundra procent.
Lämna tillbaka det.
Okej...
Vi hörs.
Hejdå.
-Hejsan! -Hej!
Hugo, eller hur?
-Förlåt, jag var på toaletten. -Ja, så...
Trevligt att träffas.
Detsamma.
Det hela ser spännande ut.
Ja, saken är den...
Jag har tittat på dessa.
Jag gillar dem verkligen.
De är fina.
Vill du gå igenom hur du har tänkt det?
Visst. Så...
Det här är en röd tröja.
Och... Jag gillar den för att den är... Den är röd.
Jämfört med andra slags tröjor som finns är detta stickade plagg
nåt man kan tänka sig. Valentino.
-Phoebe. -Ja?
Jag ber om ursäkt.
Det var kaos på norra linjen.
-Så... -Hugo.
Stylist. Förlåt att du har fått vänta.
Okej.
Så du är stylisten?
Ja.
Vem är jag då?
Jag tänkte fråga samma sak.
-Ja. -Ja.
-Hej. -Hej.
Passar det nu?
-Passar det... -Ja.
Stäng dörren!
För helvete.
Förlåt. Men det är lugnt. Jag har inte berättat för nån.
Nej. Och?
Jag frågade runt.
Jag sa inte vem jag var.
Så tydligen är Phoebe verkligen missnöjd med Dean Street.
Hon är missnöjd med projekten hon får.
-Ärligt talat... -För att tjäna pengar.
Idioter.
Ja.
-Jaha. Och? -Okej.
Men en sak jag fick reda på är att hon springer
-varje morgon på Hampstead Heath. -Okej.
-Ja. -Fan.
-Vadå... -För Guds skull,
varför måste de alltid springa?
-Hej! -Ja, hej.
Fan! Provspelningen, hur gick det?
-Bra, tror jag. -Såklart det gjorde. Det är ju du.
Marcus är jättebra.
Han är trevlig.
-Bra. -Han tog mig ut på lunch
och vi pratade om rollen.
-Tog han dig ut på lunch? -Ja.
Lunch med bara ni två eller...
Bara vi.
De ska träffa några till,
men han var seriös.
Han kommer att ringa dig imorgon.
Toppen.
Gör han det? Är det inte bara nåt som regissörer säger?
-Nej, han ringer. -Han bjöd mig på lunch.
-Ja, du sa det. -Jag vet.
Förlåt. Jag gör alltid så här.
-Sa jag inte att du skulle vara bra? -Jo, det gjorde du.
Tack, Dan.
Tack.
Ursäkta, när kom den här?
Jag vet inte. Jag bytte dem när jag kom från provspelningen.
Okej.
Det gick bra, förresten.
Helvete!
Med all respekt,
din såpopera är ingenting utan Jordan O'Connor.
Detta är inte bra.
De kan inte döda Ryan Swan.
Mamma älskar honom.
Hon kommer bli ledsen.
Han har varit med från början.
Hon är besatt av Greenfield Road.
Han behöver inte detta nu. Han är så skör.
Han slutar.
Nej. Jonathan.
Ja. Förlåt, hur tänkte jag?
-Det här är så typiskt honom. -Jonathan?
-Nej. Jordan. -Just det, Jordan.
Allt handlar alltid om honom.
Jordan O'Connor har liksom problem.
Han slängde kaffe på en assistent en gång.
-Fan. -Det var kallt.
Okej.
Han slängde det just därför.
-Ja. -Men så
slängde han kaffe på en annan assistent, som var varmt.
Okej.
-Jag vet inte varför han slängde det. -Nej.
Fortsätt drömma, för helvete! Adjö!
Stackars Jonathan.
Ja.
Nej, jag förstår. Okej, men Ryan,
han ägnar just det ögonblicket, så det är en perfekt...
Ja, det håller jag med om.
Då gör vi det här. Jag kan ringa Ryan
och prata med honom...
-Ja? -Det här är löjligt.
Jag vet det.
Klockan är nästan nio.
Gå om du vill.
Och få mitt kort markerat som den som går först?
Ursäkta, det ringer.
Nej, Jonathan...
Hej, Dan.
-Hur ska vi nånsin komma ut? -För Guds skull!
Han kan kanske bara ge mig en dag, jag kan kontakta honom...
-Hej. Ja. -God kväll, Dan.
Okej, god kväll. Tänker du bara gå?
Det är så jag tänker ta mig hem.
-Okej. Ja. -Kom, Mathias. Vi ses imorgon, Dan.
Ja. Vi ses.
Ja.
Ja. I morgon. Vi är nog kvar här
i tre timmar till.
Okej, Misha Virani, det är din speciella kväll,
så du får välja vart vi ska gå.
-Jag vet inte. -Vi borde köra karaoke!
Karaoke?
Kallar de det inte så i Skottland?
-Jag kollar upp det. -Okej. Bra!
-Misha. -Hej.
Hej. Hur mår du?
Bra. Tack. Eller jag är lite full.
Grattis på födelsedagen.
-Tack. -Är det här en fest?
Jag vet inte om man kan kalla det så.
Jag förstår, oroa dig inte.
Är Skägget här?
-Va? -Din pojkvän.
Är det en av dem?
Vad menar du?
-Okej. -Jag har ingen kille.
Jag vet inte vad du menar.
Jag kan väl ringa dig,
så kan vi prata om...
Okej. Du ringer mig.
Ha en fin födelsedagsfest.
Grattis på födelsedagen.
-Luke. -Hej, Luke.
Okej, den ultimata karaokelåten, kör.
Ska vi göra det?
Jag bokade oss ett bås på Vocal Chord.
"I Want To Dance With Somebody"?
Vi gör den som en duett. Kom, vi går!
Om det blir så här tänker jag sova på eftermiddagarna.
Ja.
När äter hon ens?
Kanske går hon hem och stänger av sig.
Ska vi prata om nåt annat?
Okej. Ja.
-Vad har hänt med dig? -Vadå?
Det där brukar betyda att jag ska gå.
Inget har hänt mig.
-Hur så? -Herrejävlar.
-Vadå? -Margaux Martorana.
-Vad är det med henne? -Nej, det är toppen.
Jag är glad för din skull.
Tack så mycket.
Hon är i Paris.
Hon är borta, så...
Relationer är en kompromiss.
Man tappar spänningen över att inte veta var man ska vakna,
men man får stanna hemma och titta på Bake Off
och välja nån man kan hata tillsammans.
-Jisses. -Okej.
Vad gjorde du förra lördagen?
Margaux gjorde en quiche Florentine och jag tittade på.
Precis.
Och hur var det?
-Det var otroligt. -Där ser du.
Så det är spänning eller quiche?
Ja, ungefär.
Jag behöver en till.
Samma igen?
Uppenbarligen, ja.
Jag kan inte, mamma. Hur då?
Jag vet inte.
Jag är bara assistent.
Det måste finnas ett sätt. Du är bäst.
Det blir inte detsamma utan honom.
Jag måste sova. Det är inte min födelsedag längre.
Drick vatten annars vaknar du med huvudvärk.
Ja, mamma.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
-Hejdå. -Hejdå.
RÄDDA RYAN SWAN!
-Hej. -Godmorgon. Hej.
Se upp!
Jag ber om ursäkt för detta.
Det är lugnt.
Det är ingen stor grej.
Tack för att du ringde ambulansen.
Om du är okej nu borde jag nog...
Jag ville bara säga...
Det här är ett så konstigt sammanträffande.
Tror du på ödet?
Nej.
Det här är ett tecken.
Du har också precis sprungit in i ett träd.
Jag vet inte hur jag ska säga det här,
-men jag är agent. -Agent?
-Ja. -Vadå, som en hemlig agent?
Nej, som en "agent"-agent.
Vänta, ursäkta.
Förföljde du mig?
-Nej. Jag stod precis bakom ett träd. -Va?
Ge mig bara trettio sekunder.
Du är en unik talang. Du borde vara nöjd.
Du borde göra det du vill.
Du är Phoebe Dynevor.
Det vet jag att jag är.
Jag skulle inte kunna...
Det här är lite konstigt.
-Ja. -Jösses.
Nej, nej.
-Mår du bra? -Vad gör du här?
Jag är din nödkontakt.
Vilket är okej.
Jag visste inte...
Det var jag som ringde dig.
Okej.
-Jag menar, vad i helvete? -Hej.
Känner ni två varandra?
Ni också?
Känner ni två varandra?
Det här är ett sammanträffande.
Det är många sammanträffanden nu.
Så ni två är från samma agentur?
-Vad är oddsen? -Jag kan knappt tro det.
Jag vet.
-Vilken då? -Vilken då?
Så att jag vet vilken jag ska undvika.
Vi borde kanske inte...
Nightingale Hart.
Okej. Ja, visst.
-Nightingale Hart? -Ja.
"Nightingale" som i "Jonathan Nightingale"?
-Ja. -Ja. Hur så?
Tack, Julia. Bra.
Vad i helvete är det?
Wienerstrudel-överraskning.
Jösses!
Du gillar den säkert.
Tack, Julia.
Ja.
-Simon Gould ringde. -Simon Gould?
Han missade Casualty-provspelningen
för att han åkte till fel sjukhus.
Fel sjukhus?
Han lät ganska uppriven. Han vill hemskt gärna prata med dig.
Okej. Tack.
Och när du börjar bränna ditt utrymme,
upprepar du efter mig: "Det förflutna definierar mig inte,"
-"det här är en ny början." -Det förflutna definierar mig inte.
Det här är en ny början.
SVARA NU!
Hej. Ja, visst.
Nej. Helvete!
-Vadå? -Nej, nej.
Vad har hänt?
NAMNLISTA RÄDDA RYAN SWAN!
-Herregud. -Vad ska jag göra?
Nej, det här är fantastiskt.
Jonathan kommer att bli arg.
Jag vet det.
Han behöver inte detta.
-Jag försökte bara hjälpa honom. -Varför?
-"Varför?" -Det gör jag.
Det är mitt jobb.
18755 UNDERSKRIFTER
Så det finns en hund på kontoret?
-Ja. -Jag vill inte veta.
Jag ska ta itu med det.
-Absolut. -Bra.
Bra.
Bra, bra.
-Hallå. -Simon, hej. Det är Jonathan.
Hej, Jonathan.
-Vad kul att du hör av dig. -Ja.
-Hur mår du? -Jag mår bra. Tack.
Jag vet vad du ringer om.
-Nåja... -Jag ber om ursäkt.
-Ja. -Sanningen är att jag inte hade sovit.
Jag ville verkligen ha den här
och jag kunde inte läsa anvisningarna.
-Faktum... -Drabbas du nånsin av det
att dina ögon inte fungerar.
Det var inte bara Casualty jag ringde om.
Har du en till provspelning?
-Nja... -Det förtjänar jag inte.
Okej.
Anledningen till att jag ville prata med dig,
och det här är inte ett lätt samtal att ha.
Kära vän.
Men jag tror nog att det är rätt tillfälle att ha det.
Det kommer en tid med klienten när man måste fråga sig själv
om man har gjort allt man kan för dem eller inte.
Och om det sker tror jag att man är skyldig dem att...
Ge dem en chans att göra en nystart nån annanstans.
Som jag sa, inget lätt samtal att ha.
Simon?
-Simon? -Saken är den att jag har haft sån tur.
Sån tur. Jag vet inte var jag ska börja.
-Eller hur jag ska tacka dig. -Hör på...
Och din kära pappa, naturligtvis,
-underbara Richard. -Ja.
Lova att du tar hand om dig själv. Lova mig det.
Japp. Ja det ska jag.
Jonathan Nightingale.
Okej. Ursäkta?
Vad menar du? Vilken namnlista?
Förlåt. Jag försökte bara hjälpa till.
-Hjälpa? -Ja.
Vet du vad du har gjort?
Jag och Ollie pratade om det...
-Det är... -Jag tänkte att om de kunde se
vad karaktären betyder för folk...
Du är Rebeccas assistent, inte min.
-Ja. -Mitt namn står fortfarande på dörren.
Jag vill inte tvingas försvara nåt
-jag inte vet nåt om. -Det ska aldrig hända igen.
Nej, det ska det inte.
Jag tar ner den.
-Nej. -Inte?
Inte än. Vi väntar och ser hur det går.
Men vi kan inte fortsätta så här.
-Herregud. -Ja.
Han var så nära att sparka henne.
Jag kunde se det i hans ögon.
Vet du varför han inte gjorde det?
Vadå?
Jag kan inte, borde inte.
Vadå? Jo, det borde du.
-Du får inte berätta för nån. -Jag vet.
Vadå?
Det är på grund av hennes far.
-Hennes far? -Ja. Han är Jonathans klient.
Men hon har inte sagt nåt.
-För att hon inte kan. -Kan hon inte?
Herregud, nej. Herregud, ett kärleksbarn.
-Vem? -Lovar du...
Jag lovar. Säg bara vem.
David Tennant.
-Vem? -David Tennant.
Ollie? Ollie?
Har du en minut?
Vad fan har hänt med dig?
För tydlighetens skull.
Vi kom överens om att inte kontakta henne.
-Ja. -Ja.
Alla vi tillsammans.
Sen går ni två var för sig...
Mitt var bara en lyckträff.
Jag sprang bara på henne.
In i ett träd.
När vi berättade för henne
-var vi kom ifrån hände nåt. -Vad är det här?
Hon skulle bara kunna tänka sig att prata med dig.
-Okej. Nåja... -Nej, se inte ut så där.
-Hur då? -Den där minen du har
när allt går din väg.
Det är nog bara så han ser ut.
Nej. Det kommer fortfarande att bli ett nej.
Jag gillar riktningen du tog den gången,
men den är absolut inte, så...
Okej.
Ja.
Min assistent Kevin borde redan ha ringt dig.
Så det jag vill göra är att kanske ta bort det...
-Du, Stella? -Ja, god kväll.
-Innan du går... -Ja?
Angående hunden...
"Hunden"?
Kirsten klarar inte av hundar.
-Klarar inte av dem? -Glöm detaljerna,
men hon kan inte vistas i samma utrymme.
Okej.
Bara så att du vet.
Ja. Då blir det här en intressant tid för henne, eller hur?
Hej. Går du nu?
Ja.
Okej.
Detta är löjligt.
Jag har saker att göra.
Livet är för kort.
-Ja. -Det är för kort.
Herregud.
Det är bara en övning.
-Ursäkta? -Bara en övning.
-Okej. -Jag vet. Frustrerande. Den här vägen.
Vad är det där?
Angående Phoebe Dynevor,
jag ska äta lunch med henne imorgon.
-Ursäkta? -Jag sa
att jag ska äta lunch med Phoebe imorgon.
-Det är goda nyheter. -Ursäkta?
Det är goda nyheter, Jonathan.
Vi kan väl hålla det mellan oss så länge.
Kan väl vadå?
Hålla det mellan oss.
-Visst, vad du än föredrar. -Bra.
Du måste ta ställning.
Du har kommit hem efter tio hela veckan.
-Det är bara en övergång. -Du har ett liv.
-Det blir bra. -Jag har i alla fall,
även om du inte har det.
Ja, det är snart normalt.
Du kommer ikväll i alla fall.
-I kväll? -Ja.
-Självklart. -För Guds skull.
Det är det jag menar.
Hur många gånger kommer jag att ha en ex-student som Giselle?
Ja, Giselle.
Luke kommer och han hatar balett.
Det blir den perfekta ursäkten.
Kan du vara hemma till 18.00?
Ja, visst.
Bra.
Din telefon ringer.
Nåt från Marcus?
-Nej. Ingenting. -Jag sa ju det.
-Jag visste det. -Så jag ringde honom.
Ringde du honom?
Jag sa att vi hade andra erbjudanden.
-Och? -Vad menar du "och"?
Fick jag den?
Såklart du fick den. Du är ju enastående.
Tack.
-Phoebe. -Hej.
Ursäkta att jag är lite sen.
-Jag var tidig. -Okej.
Kul att äntligen få träffa dig.
Det här är så spännande för mig.
Det här är ju arbete och jag vet inte vad du gillar,
men deras Bellini är oslagbar.
Bra.
Många säger säkert det här till dig,
men det hindrar inte mig från att säga det.
Det är så spännande när en talang som din
bara exploderar in i publikens medvetande, det är så välförtjänt.
-Det är väldigt snällt av dig. -Nej.
Det påminner oss om varför vi vill
vara i den här branschen.
Och du minns nog inte detta,
men jag var faktiskt på din föreställning på scenskolan.
Ja. Nej, jag minns.
Det var uppenbart redan då hur långt du skulle gå.
-Tyckte du det? -Absolut.
Och inte för att gå händelserna i förväg, men tanken på att jag kanske kan få
vara en del av din resa.
Det är bara otroligt spännande.
Skål.
-Okej... -Vad är det här?
Det är mitt foto från den föreställningen.
Förlåt, jag förstår inte riktigt...
Det står: "Telefon. Garage. Frisyr. Skor. Ost?" Vilket jag tror
betyder att du kan ha behövt ost. Såvida du inte ifrågasatte konceptet.
Och det finns ett namn överst.
Vem gav det här till dig?
Ingen.
Jag hittade det under din stol efteråt.
Jag visste var du satt.
Jag grät när jag läste det.
-Phoebe, jag är... -Jag vill inte hämnas,
men jag ville att du skulle veta det.
Jag ville berätta hur det fick mig att känna.
Kanske så att du inte får nån annan,
nån annan ung tjej som är full av hopp
att känna så.
De människor du har makten att såra mest
är de som vill behaga dig mest.
Som bara vill att du ska lägga märke till dem som jag gjorde.
Jag vet det nu.
Och jag ville försäkra mig om att du också vet det.
Så...
Och du har rätt, den är verkligen fantastisk.
Det här var trevligt.
Tack.
Tack för att du ville träffa mig.
Jag mår bättre nu.
Ursäkta. Kan jag få behålla det här?
Visst. Jag behöver det inte längre.
Här får du. Här, gubben. Vad är det här?
Nej, det är bra.
Älskling.
Han sa att han måste träffa dig.
Jag skulle aldrig ha dykt upp så här.
Nej. Inte med den whiskyandedräkten.
-Jag ville visa denna. -Vad är det?
Kommer du ihåg? Savoy Grill, 1987.
-Ja? -Richard bjöd oss på middag
-efter min Cherry Orchard på Haymarket. -Ja.
Jag glömmer det aldrig, vi tre. Jag fick er båda att skriva på.
Jag tänkte att du ville ha den.
Då låg allt framför oss.
Absolut.
"Det var en tid full av löften om lyckan, som man senare"
"inser är lyckan själv." F. Scott Fitzgerald. Tror jag.
-Stella... -Är du bättre nu?
-Bättre? -Du var sjuk.
Ja. Jag menar, du vet, ta i trä.
Jag hade tur. Gud vet varför.
För Guds skull, bli bättre då.
Lev det liv du har.
Älskade Stella...
-Hör på, Simon... -Mår du bra?
-Jag mår bra. -Jag skulle inte stå ut om...
Det här handlar inte om mig,
det här handlar om dig. Och om Richard.
Och om tron han hade på dig.
Jag är så ledsen.
Det är lite svårt just nu.
Hursomhelst, som jag sa, tänkte att du kanske ville ha den.
-Jag? -Absolut.
Du är den enda av oss kvar här nu.
Vad i hela friden talar du om?
Ja, jag kan göra det åt honom.
Ursäkta mig. Jordan. Jag... Ett ögonblick.
-Var är Jonathan? -Han är ute, Jordan. Kan jag hjälpa till?
Vem startade den där jävla namnlistan?
Nån måste veta.
Hur vågar du lägga upp en bild på Ryan Swan utan hans godkännande?
-Jag försökte hjälpa till. -Hej, Jordan.
-Är allt väl? -Namnlistan startades
av en dum praktikant.
-Visste du det? -Hon är inte praktikant
och hon är inte dum. Vi kan prata på mitt kontor.
Har du sett bilden?
-Ja. -Folk skrattar åt mig.
Jag verkar desperat. Som om jag behöver Greenfield Road.
Det är diskutabelt.
Nu har en värdelös tjej fått mig att se ut som en idiot.
-"Värdelös tjej"? -Vad gör du?
Tack vare henne har du ens en karriär.
Du borde tacka henne.
Du får inte, jag är Ryan Swan.
Nej, du är Jordan O'Connor.
Det är problemet.
-Jonathan! -Helvete!
Du kommer att höra av Ryan Swans advokater.
Dra åt helvete, Jordan.
-Är du okej? -Ja.
-Du har avskedat Simon Gould. -Herregud, Stella.
-Hur vågar du? -Inte nu.
Vad är det som händer?
-Ingenting. -Hur gick det med Phoebe?
-Vadå? -Nej, satan.
-Vänta lite... -Nej.
Jag försökte bara städa upp deras röra.
Jag hoppas att ni är besvikna på er själva.
-Stella... -Är du rädd för henne?
Är det vad det här är?
"Genomgång med Kirsten"?
Jag har inte lagt in det.
-Ja, jag tänkte säga... -Det räcker.
-Jag har fått nog. -Vänta, Stella.
Jag gillar det.
-Hej på er. -Hej.
Res dig inte.
Kul att se er.
Det vore bra om vi redde ut några saker.
Kirsten är faktiskt...
Jag pratar inte med dig.
Jag tänker säga det här.
Om du inte vill höra det, gå.
Okej.
-Så, en genomgång? -Ja.
För det första har Mathias varit med mig hela sitt liv.
Han har lika stor rätt att vara här som alla andra.
För det andra, vi kommer inte att jobba över.
Ni kan, men vi jobbar efter Greenwich Mean Time
och några av oss har ett liv.
-Det är... -Jag är inte klar.
-Okej. -För det tredje.
När Richard och jag startade företaget hade vi två bord och en stol.
Vi kunde inte ha möten samtidigt.
Men vi hade nåt annat.
Vi var lojala mot våra klienter under de goda tiderna
och under de dåliga och i gengäld var de lojala mot oss.
Och så länge jag är här ska jag fortsätta
att tjäna deras bästa intresse och inte ditt
eller de i ditt kalkylblad.
-Okej... -Jag vill bara säga
vad underbart det är att höra dig prata så, Stella.
-Ja, det måste det vara. -Jag vill att du ska veta
att jag uppskattar att du delar med dig till oss.
Ja. Tack, Stella. Toppen.
Hej.
Vad har hänt med ditt ansikte?
Ingenting. Det är bara... Det är bra.
Så du är här?
Ja.
Jag tänkte göra en quiche till, men denna gång blir den perfekt.
Jag trodde du var i Paris.
Vi slutade tidigt så jag bytte tåg.
Okej. Du kunde inte ha ringt?
Det kunde jag, ja.
Jag hade nycklarna från när jag gick till butiken så
jag tänkte överraska dig.
Ja.
Du kan få tillbaka dem om du vill.
Tack.
Jag trodde du gillade quiche.
Jag ska ta en dusch. Det har bara varit en riktigt lång dag.
Så...
-Jag kan gå om du... -Förlåt. Nej. Stanna.
Jag bara... Jag var inte...
Stanna.
-Ja. -Hej.
Jag ville bara säga att jag har tagit bort namnlistan.
Ja. Jag tror att vi har klargjort vår ståndpunkt.
Tack för att du ställde upp för mig.
-Det var bara... -Det var snällt av dig.
Förlåt att jag glömde din födelsedag.
Det är okej. Jag är typ van vid det.
Det där manuset du ville att jag skulle läsa?
Om du fortfarande har det...
-Ja. -Lämna det här.
Okej.
Jag tog en drink om du vill ha en.
Det har varit en sjuhelsikes dag.
-Gjorde du verkligen det? -Det var den tråkigaste produktionen
-jag nånsin har... -Ja, jag tänkte väl det.
Det går till röstbrevlådan.
Försök med Julia. Hon vet alltid var han är. Stackars kvinna.
Hej. Nej, han är fortfarande på kontoret.
Jag vet inte, det sa han inte. Det är i alla fall där han är.
Jag kunde knappt tro när du hamnade på golvet med honom.
Det kunde nog inte han heller.
Så du hamnar inte i slagsmål så ofta då?
Jag hade en tuff...
Satan.
-Hej. -Ja, hej.
Vi stör väl inte?
Nej. Jag skulle precis gå.
-Jag också. -Hej, Misha.
Hej.
Du svarar inte i telefonen.
Jag har haft den på ljudlöst hela dagen, förlåt.
Jag skulle precis sms:a dig
-att vi skulle träffas där. -Visst.
-Jag borde nog gå. -Ja.
Vad i helvete?
Det är inte som du tror.
-Inte? -Nej, det är det inte.
Så vad är det då?
Vilken tid måste vi vara där...
-Jag är inte dum, Jonathan. -Nej.
Vad är detta? Vad är det som pågår?
Okej.
Nej, det är dags.
Charlotte, det är nåt jag måste berätta för dig.
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir