Dan Balas kontor, Ollie här.
Det är Dan, är du säker på att jag är på rätt ställe?
-Jag vet inte, var är du? -Sheila's cafe i Newham.
-Japp, det är rätt. -Okej, tja,
-önska mig lycka till. -Verkligen.
Kom fram till mig, mitt ansikte var helt rött.
Han sa: "Jag vägrar betala." Jag sa: "Vad är du för en?"
-David. -Dan.
-Trevligt ställe. -Ja.
Började komma hit när jag gjorde research för The Knowledge.
Ja, självklart. Bra film.
-Varit stammis sen dess. -Ja.
Det förstår jag. Kul att äntligen få tag på dig.
Du svarar inte i telefon.
-Tja... -För det är en sak...
-Nej, förlåt. -Okej, så...
...Jenny Salmon har hört av sig.
-Jenny Salmon? -Ja.
-Om vad? -Om Bond såklart.
-Just det. -James Bond?
-Jag vet vem det är. -Hon vill träffa dig.
-Hon vill träffa dig imorgon. -Okej.
Du verkar inte särskilt intresserad.
-Dan... -Jag har en dam här som vill
-åka till Bermondsey. Intresserad? -Ja, jag kommer.
Beklagar, kompis, men jag kan inte.
Men David...
Sa hon Bermondsey?
-David, vänta. -Beklagar, Dan,
men jag kan inte göra det här just nu.
-Hoppa in, bara. -Det här är allvar.
De menar allvar. Det kan bli ditt genombrott.
-Okej. Så, du kör taxi. -Ja.
Vill du prata om det?
-Det är komplicerat. -Okej.
Jag är inte skådespelare längre, Dan. Jag har slutat.
Ta hand om dig själv.
-God morgon. -Ja, hej.
Jag antar att ingen vet vad det handlar om?
-Självklart inte. -Nej.
-Toppen. -Vad fan
-är ett "Mood Meeting"? -Gud vet.
Okej, innan Dan kommer hit,
han vet inte om det, men för hans fest har jag
sagt att det är efter jobbet.
Jag ska säga till alla om det.
Säga till alla om vad?
Jag berättar när jag vet.
Okej. Vad fan är ett "Mood Meeting"?
-Ingen vet. -Självklart inte.
Okej, bra.
-Hejsan. -Hej.
-Glad måndag, alla. -Just det, så...
Okej, så... Nej, så, vänta. Vet nån var Julia är idag?
-Julia? -Ja.
-Är hon inte här? -Nej.
Wow, Julia är alltid här.
-Eller hur? Jonathan? -Nej. Jag vet inte, förlåt.
Okej, Misha, vill du anteckna?
-Visst. -Bra.
För vi vill minnas den här dagen.
-Vill vi? -Absolut.
Dan, vill du föra ordet?
Visst. Det är inte bekräftat än, men grejen är...
-Vi fick Bond. -Vad?
-Tja... -Jättebra.
Jag vill inte säga att det är klart, precis.
-Ni är så brittiska. -Tja, gudskelov att nån är det.
-Vi får det här att hända. -Så vem är det?
-Just det. -Återigen...
-Det är David. -David?
-David Harewood. -Wow.
-Men för fan. -Naturligtvis.
De vill gå i en ny riktning.
-Självklart. -Jenny Salmon kommer hit
-och träffar honom imorgon. -Dan, fantastiskt.
-Ja. -Grattis.
-Ja. Tack. -Så underbart.
-Verkligen. -Ja.
Dan, se inte så ledsen ut.
Ett stort ögonblick för Nightingale Hart.
Och jag har fler nyheter.
Oj. Det händer saker.
Jeremy och alla på UWT är glada över detta.
-Absolut. -Vi fick just ett mejl,
och han vill vara här personligen för det här.
-Va? -Vem? Jeremy?
-Absolut. -Jävlar.
Han flyger hit imorgon bitti.
Han flyger från LA bara för ett möte?
-Jag vet. -Inte klokt.
-Otroligt, eller hur? -Ja.
Ja, vi har ju koldioxidavtrycket.
Han och Jenny är gamla vänner, vilket är bra för oss.
-Jaha... -Det här är så spännande.
-Ja. -Ja.
Det här telefonnumret är inte i bruk...
Det är fan inte klokt.
-Hej. -Hej.
-Hur mår du? -Ja.
-Du är säkert upptagen. -Ja.
Du svarar inte i telefon.
Ja, förlåt. Jag har haft fullt upp.
Så, ska du...
Jag filmar inte idag. Jag kommer för ett möte.
-Okej. -Jag har tänkt,
och jag tänkte ringa i helgen.
-Det här funkar inte. -Okej.
-För mig, menar jag. -Ja.
-Jag ska träffa Stella. -Okej.
Jag ringde och hon sa att vi pratar först.
-Okej. -Det betyder inte...
-Det är okej. -Dan...
Jag har bråttom. Väldigt bråttom.
Jag borde faktiskt gå.
-Men... -Hälsa Stella och...
-Snälla, kan vi... -Ja. Okej.
De har flyttat mötet om Eight Days till morgonen.
-I morgon? -Ja.
-De förklarade inte. -Nej.
-Så jag måste flytta Tildas möte. -Ja.
Torsdag, om hon kan då.
-Eller, du vet... -Visst, jag hör efter.
Vill du hänga med mig?
-Jag? -Ja.
-Oj. -Jag menar,
du skrev i princip hela jävla pitchdokumentet.
Jag trodde att Margaux skulle följa med dig.
Nej, det ska hon inte.
-Alltså, klockan tre. -Ja. Allt står här.
Du kommer dit i tid, går in och är briljant, okej?
Ja. Jag kör på.
Jag skulle vilja vara med, men jag är upptagen imorgon.
-Okej. -Och du behöver mig inte.
-Så det är okej. -Detta är ditt möte med...
Kirsten, du har inte träffat Simon, jag borde presentera er.
-Hej. -Hej.
-Angenämt. -Tack detsamma.
En av våra äldsta och mest begåvade klienter.
Gammal stämmer. Det får räcka så länge.
Kirsten har kommit hela vägen från USA.
Bra gjort. Jag hoppas att du kommer att trivas här.
Tack.
Okej, men om han kommer in på kaféet igen,
kan du ringa mig, snälla?
Okej, bra. Tack.
Okej. Svarar fortfarande inte.
-Toppen. -Hej.
-Hur är läget?
-Ja. -Vad pågår?
-Vad har hänt? -David har gått under jorden.
-Under jorden? -Jag vet.
Vadå "under jorden"?
Det började med en film han gjorde om en taxiförare.
-The Knowledge? -Ja, och nu
tror han visst att han är en.
Är inte den filmen färdig?
David lever sig in, det vet vi,
men den här gången är det lite för mycket.
Du måste få tillbaka honom, fort.
-Ja, jag vet det. -Verkligen.
Jag menar, vad fan gör du fortfarande här?
-Hej. -Hej. Mr Hope?
-Ja. Hej. -Bra. Det är ägarens hem,
-ska vi... -Ja, okej.
-Hej, mrs Nightinggale. -Okej. Nej...
-Snälla, Charlotte. -Jösses.
-Lugn. Jag är hennes man. -Före detta, snart.
-Okej... -Vi jobbar på det.
Okej.
Så det här är ingången.
-Med sydläge, som du ser. -Kan du ursäkta oss ett tag?
Visst. Gärna.
Charlotte, jag ber bara om fem minuter.
Okej, vi pratar om 25 år här.
Sa du inte fem minuter?
-Jo. -Det är tillräckligt länge.
Okej.
Jag älskar dig.
Jag vet att du inte tror det,
och att du inte vill höra det, men ändå...
Jag vet vad jag är.
Det vet vi båda, och jag kan bli bättre.
Jag vill förtjäna dig. Jag vill vara den personen.
Jag är så trött på att inte vara han.
Om du bara ger mig chansen att visa dig,
för utan det, utan dig...
...vet jag inte vem jag är.
Du har rätt, jag vet vad du är och jag tror dig inte.
Jag vet inte ens om du tror dig själv.
Hej. Jag väntar utanför, bara.
Om du vill bli bättre, Jonathan,
så bli bättre. Inte för mig, för dig själv och för alla som fortfarande älskar dig.
Under tiden måste jag fortsätta med mitt liv.
-Du vet, ibland... -Nej, snälla, låt bli.
Okej.
-Hej. -Dan. Hur fan hittade du mig?
Kalla det intuition.
Och jag gav Sheila på caféet 50 pund för att berätta var du var.
-Okej. -Får jag bjuda på nåt?
-Visst. -Vodka martini, skakad, inte omrörd?
-En sejdel bitter. -Två sejdlar bitter, tack.
Visst.
-Så, hektisk dag? -Ja.
Ja, inte illa. Hade ett par flygplatskörningar.
Okej, bra.
Faktiskt... Jag klarar inte det här.
-Klarar vad? -Jag måste förstå.
Jag har varit din agent i tio år.
-Tolv, faktiskt. -Ja, för fan. Jag behöver en förklaring.
Det är allt.
Han hade en inneboende glädje. Han ägde inte mycket.
En gammal bungalow på Canvey Island.
Hans fru, Jean, fantastisk kvinna.
Och taxin. Det var allt han behövde.
Michael.
Jag visste inget av det när jag träffade honom.
Jag satt i hans taxi och vi började prata,
och han var en vanlig människa.
Och jag hade det lite jobbigt då,
-med allt möjligt, du vet. -Okej.
Jag minns att jag tänkte: "Vad fan håller jag på med?"
Jag vill bli du, leva ditt liv.
Och du har varit han.
-Vad fan gör jag? -Va?
-Det är bara en jävla film. -En lysande film.
-Jag har sett råkopian. -I alla fall...
Han lät mig låna taxin, bara för att köra lite inofficiellt.
-Göra lite research. -Okej.
-Han tog mig in i sitt liv. -Okej.
-Och jag kunde bara inte sluta. -Jösses.
-Är det ens lagligt? -Antagligen inte. Jag vet inte.
-Du, om imorgon... -Dan...
Det är bara ett möte.
Du lovar ingenting. Det är du som ska godkänna dem.
Du har faktiskt inget att förlora.
Och om du kommer, kanske jag inte får sparken,
vilket vore en bra 40-årspresent.
-Är det din födelsedag? -Tja...
-Varför sa du inte det? -Tja...
-Hallå! -Nej. David...
-Det är hans födelsedag! -Nej, berätta inte för alla...
Har den äran idag
RAMBERTS SKOLA FÖR BALETT & MODERN DANS
-Tack. -Vi ses nästa vecka. Hej då.
-Hej. -Hej.
-Tack. -Hej då, raring.
Grejen är att jag jämt gör så här.
Blir rädd att sabba allt.
-Har du berättat för henne hur du känner? -Ja, hon vet nog.
-Tror du att hon vet? -Jag hoppas det.
Nåt Michael brukade säga.
Det är inte komplicerat. Man vet alltid hur man känner.
-Ja? -Du är 40.
-Tja, jag är... -Du är 40.
Just det.
Hur mycket tid har du att slösa?
-Tja... -Lova mig.
Lova mig att berätta för henne
-hur du känner. -Ja.
Jag visste inte om du skulle vara här.
Kändes fel att gå hem till dig.
-Jag klandrar dig inte om han sände dig. -Nej.
Det är helt typiskt för honom och helt åt skogen...
Han skickade mig inte. Han vet inte.
-I alla fall. -Jag vet inte varför jag är här.
Jag försökte få honom och Luke att prata med varandra,
men det gick bara fel.
Du kan inte fixa andras liv, Misha.
-Jag vet. -En dag kanske du förstår det.
Jag förstår det. Jag är ung men inte dum.
-Visst inte. -Alla säger att det inte är mitt fel.
-Okej, jag vet inte längre. -Misha...
Men jag har liksom förstört familjen jag aldrig haft,
och det är inte rätt.
Kom och ge mig din mjukhet
Trösta mig genom all denna galenskap
Lägg inte till det.
Kvinna, vet du inte Med dig är jag född på nytt?
Ja.
-Hejsan. -Hej.
Hej, Kirsten. Jag har riste på ditt kontor.
Så det här är dagen.
-Absolut. -Verkligen.
Kevin, kan du få Dan i telefon?
Visst.
Jag vill höra med honom om David, men han svarar inte.
-Hej. -Var är du egentligen?
-Jag är här. -Var?
-Allt är bra. -Kirsten har försökt
-få tag på dig. -Okej.
Hon vill prata om David.
Det är okej. Jag har honom. Han är här.
-Hittade du honom? -Han sov hos mig i natt.
-Herregud. -Vi gick till puben. Allt är bra.
Det är jättebra,
för Kirsten har den där galna blicken idag.
Får hon reda på att nåt är fel flippar hon ur.
Ingen vill se det.
BEHÖVDE TID ATT TÄNKA. FÖRLÅT DAVID.
Hallå? Dan, är du där? Daniel?
Först vill jag tacka för att ni kom,
för att vi fick titta på det.
-Självklart. -Tja, vi älskade verkligen
-pitchdokumentet. -Bra.
Det är en sak jag vill fråga dig.
-Okej. -Nåt som inte är...
Det stämmer inte riktigt för mig just nu.
-Okej. -Du har en fantastisk story.
En tickande klocka, känslan av fara när som helst, otroliga karaktärer,
-och allt är sant. -Ja.
-Men när det gäller Margaux själv... -Ja.
Vi hyllar människor som hon,
som försätter sig i dessa extrema situationer
-om och om igen. -Ja.
Men då finns det en del av mig som tänker: varför?
-Varför? -Ja.
Jag avskyr termen "ursprungsstory", så ursäkta mig,
men jag vill nog veta vad det är i hennes bakgrund,
-hennes känsloliv... -Hennes känsloliv?
Ja. Som får nån som hon att besluta att...
-Det är inte ett beslut. -Okej.
Man beslutar inte att andas.
-Ja. -Om man har varit på en sån där plats
och sett liv och död
och hoppet och meningslösheten,
är man inte samma person efteråt.
Man hinner inte oroa sig för oviktiga saker.
Sånt vi andra tänker på jämt.
Och man behöver människor i sitt liv
som förstår det och som accepterar en för den man är,
och älskar en ändå.
Okej. Ja.
Herregud.
-Ollie... -Herregud.
Jag fick nog med ljud i huvudet i morse,
vi behöver tänka.
-Ursäkta, vi? -Okej, vad har hänt?
Han har bara tappat bort James Bond.
-Vad? -Han hade honom men han flydde.
Jag tappade inte bort honom, vet bara inte var han är.
-Lysande. -Vi hittar honom aldrig nu.
-Okej... -Han är tränad att komma undan.
-Ollie, håll käften. -Okej.
Fan, jag vet inte. Jag är i en dimma.
Han pratade om sin karaktär i The Knowledge.
Killen han baserade den på i Canvey Island.
Han blev fixerad vid honom,
och vi sjöng och åt ett inlagt ägg.
-Vänta, Canvey Island? -Ja, hur så?
Det är där han bor i filmen.
Är det? Ja, okej. Det är allt jag minns.
Har vi en kopia av manuset?
-Hallå? -Okej.
-Kan jag hjälpa dig? -Jag söker Julia.
-Vad? -Förlåt. Bor Julia här?
Det är okej, mamma. Jag tar hand om det.
Be honom gå. Vi vill inte köpa nåt.
-Hej. -Ja. Vad gör du här?
Okej. För det första undrar jag om du gillar såna här.
De ser goda ut idag. Det gör de inte alltid.
Här står det. Han nämner det. St. Anne's Road.
-Okej. St. Anne's Road, Canvey Island. -Var är Dan?
-Dan? -Ja.
-Han gick just ut, Stella. -Ja.
Då måste nån annan ta hand om honom.
-Vem? Mathias? -Ja. Bara några timmar.
-Jag kommer tillbaka sen. -Jag är tyvärr upptagen.
Jag med. Jag är verkligen ledsen, Stella.
-Okej. -Jag kan ju inte ta hand om honom.
-Upptagen med vad? -Jag kan ta honom om du vill.
-Du? -Absolut.
-Men du tål inte hundar. -Nej, men det är väl Mathias?
-Man ser inte Mathias som en hund. -Visst är han en hund.
Hur vet jag att du tar hand om honom?
Jag vet inte. Han kanske kan ta hand om mig.
Det vore jättefint
om du kom tillbaka. Om du vill.
Det är Dans födelsedagsfest senare, om du vill komma.
Jag tänker inte låtsas att det inte hände.
Nej, självklart.
Det som hände den kvällen var äkta, det kände du också.
-Ja, men... -Det gjorde du.
Jag känner dig bättre än nån annan.
Ja, jag vet, men jag menar, grejen är...
Jag vet inte riktigt hur jag ska uttrycka det här.
Men om man tänker på vad som hände, nej, förlåt,
det som nästan hände,
kan det bli allvarligt.
-Det är allvarligt. -Jag menar, riktigt allvarligt.
För även om vi...
Jag menar... Om nån fick reda på...
-Du är rädd. -Nej.
-Jo, det är du. -Inte alls.
Rädd att jag ska berätta och du får fängelse.
-Nej. Va? -Det tänker jag inte göra.
-Det här handlar inte om makt. -Nej...
-Det är viktigare än så. -Ja.
Så om jag kommer tillbaka, beror det inte på en jävla vaniljbakelse.
Okej.
Jag är på A13. Jag passerar just Basildon.
Det är bra.
Jag trodde aldrig att jag skulle uttala de orden.
Du bör närma dig en avfart mot South Benfleet.
Ja. Det här blir mer spännande för varje minut.
Kommer det att fungera?
-Ärligt talat... -Lita på mig.
Det kommer att funka.
Ursäkta, Ollie, du sa nåt om "lita på dig"?
-Hej. -Hej.
-Simon... -Ja, Simon. Hej, läget?
Alldeles utmärkt. Och du?
Bra. Du är faktiskt ganska tidig.
-Ja, förlåt mig. -Nej, ingen fara,
men du har en timme, om du vill gå och...
Nej. Vänligt av dig,
-men jag väntar om det är okej. -Visst, ja.
Det finns te och kaffe där borta om du vill ha.
-Nej, det är bra. Tack. -Okej, coolt.
Mycket trevligt att träffa dig,
-om jag får säga det. -Ja, dig också, Simon.
Jag svänger in på St. Anne's road nu.
-Bra. -Vet vi att det är rätt
-på grund av golfbanan där bakom? -Ja.
Men vi vet inte vilket hus.
-Nej. -Okej.
Vänta. Jag har det.
-Han har en vit dörr. -Vit dörr.
Ja. Yttre bungalow med en vit dörr på glänt.
-Bra. -Vit dörr.
Jag var orolig att du skulle vara vag.
Okej, jag kan se det. 76, St Anne's Road.
-Okej. -Så typiskt Bond.
Okej, vänta, eller 51 eller 83.
-Toppen. -Eller 19 eller...
-Härligt. -Den är en bungalow, va?
-Alla är bungalower. -Toppen.
Du måste knacka på alla dörrar.
-Toppen. -Det här ska bli av.
Hej. Vad gör ni här inne?
Ser kul ut.
...men jag trodde aldrig att jag skulle få uppdrag att rädda James Bond.
-Dan? -Vänta, är det nån i rummet?
Det är väl inte Kirsten?
Vänta, vad menade han, ett uppdrag att rädda James Bond?
Ska vi ta och gå ut ett tag?
Stella Hart?
Så hur mår du? Hur har du haft det sen vi såg dig för biopsin?
Jag har mått bra, tycker jag. Jag menar, jag vet inte hur jag mår.
Det kan väl ni berätta?
Just det, ja. Det första jag vill säga är
att du gjorde helt rätt i
-att gå till din husläkare om detta. -Ja.
Det är inte lätt att...
Strunt i det där. Kom till saken, bara.
Okej.
Vi gör det. Vi går tillbaka.
Kom, Mathias.
-Jeremy. -Hej, Kirsten.
Jag landade just, är på flygplatsen.
Ville bara höra av mig.
-Bra. -Härligt att vara
i samma tidszon som du igen. Det var ett tag sen.
-Ja. -Jo, om du har tid
vill jag prata med dig om i eftermiddag.
-Visst. -Jag vill hemskt gärna träffa
David före mötet.
-Mathias? -Kirsten?
-Michael. -Rachel!
-Kul att se dig. -Alltså, The Crown. Väldigt spännande.
Jessica ser fram emot att träffa dig.
Bra. Samma här.
-Stella. -Hur gick det?
Ja. Jag menar, utmärkt, ja.
Simon, för att vara skådespelare ljuger du illa.
Jag är ledsen. Jag klarar inte det här.
Var inte dum. Såklart du gör.
Jag visste att detta skulle hända.
Jag med. Varför tror du att jag tog en taxi hit?
Herregud. Stella, förlåt mig. Hur gick det?
Jag mår bra.
Vad var det jag sa till dig?
Lev det liv du har.
Kirsten?
Va? Lugna ner dig. Jag förstår inte vad du säger.
Utmärkt.
Hej, säg att du är Jean.
-Det är jag. -Tack och lov.
-Mår du bra? -Jadå.
-Hur kan jag hjälpa dig? -Jag är här för att träffa Michael.
-Michael? -Ja, eller David.
Åh, kära du.
TILL MINNE AV MICHAEL HENDRICKS
1963 - 2022 SOM ÄLSKADE DENNA PLATS
-Hej. -Intuition eller Sheila?
Jean.
Jaha.
-Önskar att du hade berättat. -När han dog...
...var jag inte förberedd på det.
Som att förlora min pappa på nytt.
Jag har fortfarande hans taxi.
Jag tänkte bara...
...att jag kan fortsätta köra den.
Jag tillbringade en halvtimme med Jean.
Hon bjöd på te fast jag inte ville ha.
Han var aldrig så lycklig som när han jobbade med dig, sa hon.
Han fick lära David Harewood att köra taxi.
Han kunde inte komma över det, för till slut...
...är du David Harewood vare sig du gillar det eller inte.
-Stella. -Var är han?
Om jag fick leva om den senaste timmen...
Men du kan inte. Var inte dum. Var är han?
Förlåt, Stella. Jag är så värdelös och dum.
Det är lite sent för det nu.
Det insåg vi alla för länge sen. Förlåt, förlåt.
-Förlåt. -Hej.
Jösses. Det här är Robert, en hjälte. Utan honom...
Strunt i det. Det är min hund. Hur mår han?
-Han kommer att bli bra. -Herregud.
Vi var rädda att han kunde ha brutit höften,
men han är en tuff liten kille, eller hur?
-Nog är han det. -Han har blåmärken,
som kommer att ta ett tag, men det är ingen fara.
Tack så mycket.
Kom hit.
-Kom hit. -Stella.
Det är bra nu.
-Om du bara visste. -Det är bra nu.
-Hur lång tid har vi? -Klockan tre, en knapp timme.
-Vad tror du? -Fortsätt kampen, Dan.
-Vänta, jag lämnade bilen... -Skit i den.
Ska bli.
Vad du än beslutar, stöttar jag dig.
Jag vill inte att du ska känna dig tvingad till det här.
Du kanske har rätt.
Vi kanske bara borde lämna det.
-Verkligen? -Hoppa in, för fan.
Okej.
En stor dag för mig. Jag hör så mycket gott om stället,
men det här är första gången jag är inom dessa helgade väggar.
Jag hoppas att det blir en bra dag för oss alla.
Absolut. Det är så spännande.
-Hejsan. -Kära nån.
-Välkomna till Nightingale-Hart. -Där är hon.
Hej.
Jenny, har du träffat Kirsten?
-Hej Kirsten. -Jenny. Så kul att träffa dig.
Kirsten och jag jobbade ihop i LA.
-Absolut. -Och nu är hon vår ambassadör i London.
Inte riktigt.
-Ärligt talat... -Jenny, hej. Jonathan Nightingale.
-Hej. -Och Jeremy.
-Hej, Jonathan. -Så kul att träffa dig.
Välkomna till Nightingale-Hart.
-Ja, hursomhelst. -Bra.
-Vi är lite tidiga... -Visst.
Ni vet att jag absolut måste gå kl. 16.45.
-Bra. -Absolut. Vi är medvetna om det.
Så, ska vi gå till mötesrummet, Kevin?
Visst.
David är inte här än.
-Han är... -Vi väntar faktiskt
på besked från Dan om det.
-Absolut. -Okej, bra.
Gå ni, jag kommer sen.
Okej, vad händer?
-Ja. -Var är David?
-Var ska man börja? -Bry dig inte om början.
Bara berätta. Jenny måste gå kl. 16:45.
-Kl. 16:45? -Ja.
Dan är på väg hit med David i en taxi.
-Okej. Hur långt bort är de? -Ollie?
Dagenham just nu.
-Dagenham? -Ja.
Okej.
Kom igen.
Inte bra. Vi sitter fast bakom en sopbil.
-Ska vi vända? -Det är blockerat åt alla håll.
Vi har 23 minuter kvar tills vi mister Jenny.
-Ja, tack, Kevin. -Okej.
Okej. Nu kör vi.
Det här är fan löjligt.
Och sen, som ni vet,
startar vi en produktionsgren här
med en fantastisk version av Eight Days
av Margaux Mortarmo... Morto... Morana och vi har precis kontrakterat
Clémence Poésy, vilket är så spännande.
Ja, jag måste gå om tio minuter.
Jag går ut och hör när David kommer.
Absolut.
Ska vi göra det? Det borde vi göra. Låt oss göra det direkt.
Ja, för alla vet, inte ens James Bond kan låta Jenny Salmon vänta.
Jösses. Det är faktiskt sant.
-Var är ni nu? -Vi har rört oss tio meter.
Toppen.
-Hur går det? -Inte bra.
Okej, det kommer att avslöjas närsomhelst.
Vi gjorde vårt bästa, men vi måste berätta...
-Okej. -Va? Det är rött.
-Ja. -Det är rött.
-Det skiter jag i. -Nej.
-Det är okej. -Nej, vi kommer att dö!
-Oroa dig inte. -Dan, vad händer?
-Okej, åtta minuter. -Håll käften, Kevin.
Vad som än händer har vi gjort allt...
-Det är okej. -Nej. Det är inte ens en väg!
-Förlåt. -Fan.
-Hur lång tid har vi? -Sju minuter,
men vi är i en trädgård.
Kör inte ihjäl nån.
Wilson Square för er till Great Mulberry Street.
-Just det. -Du kan inte göra så.
-Oroa dig inte. -Hallå!
-Okej, du ska... -Förlåt, får jag göra det här?
-Visst. -Du svänger vänster
-när du kommer från torget. -Uppfattat.
Vi borde ta med det i din reklam.
-Sväng höger. -Vi klarar det inte.
-Gud, det är en jävla olycka. -Va?
Ursäkta, det blev fel.
Jenny, jag vill bara säga att jag är så ledsen.
-Jag med. -Jag flög själv över för att vara här.
Vi vill verkligen det här, och vi är inte såna.
-Jäklar. -Nej.
-Okej. -Jösses. Hon går.
Jag vill bara säga att de inte är långt borta, Jenny.
-Ja. -Fantastiska nyheter, Jonathan.
Min pappa sa jämt
att inte långt bort är detsamma som nära.
Jag vet inte vad det betyder.
-Absolut. -Jag kom tidigt,
jag har väntat i över en timme, jag har ett nytt möte.
-Ring efter en taxi, tack. -Absolut.
-Okej, vi är 500 meter bort. -Nej, nej.
Hon är inte på Nightingale Hart. Hon tar en taxi från Mount Square.
-Mount square? -Ja.
Uppfattat.
-Jösses, där är hon. -Jäklar!
Nej, nej!
-Ursäkta mig. -Jag är ledsen.
-Detta är en nödsituation. -Verkligen.
-Jenny, hej. -Dan.
Den här taxin är ledig.
-Vad pågår? -Det kan ta ett tag att förklara.
Jag måste vara i Chelsea om 20 minuter.
Hoppa in. Jag ska den vägen.
David Harewood.
-Till din tjänst. -Vad håller ni på med?
-Jag bjuder på resan. -Det här är helt otroligt.
Det här var uträknat hela tiden, eller hur?
Ibland måste man göra det lilla extra, Jenny.
Stella, raring. Åh, inte så illa.
Jag har precis handlat lite mjölk.
Alltid ett framsteg.
Okej.
Stella, jag vet inte vad jag ska säga.
Det finns inget att säga.
Jag är väldigt glad för din skull, nu går vi vidare.
Absolut, Stella. Vi går vidare.
Har den äran, kära Dan
Har den äran idag
Har den äran, Dan.
-Skål. -Inte varje dag man får
fira sin 40-årsdag med att bli James Bonds agent.
-Vänta lite... -Jenny hade visst trevligt
-i taxin. -Ja.
Hon älskade det. Hon kommer nog inte ut mycket.
Tja, skål i alla fall.
-Skål! -Skål.
Jag tänker inte hålla nåt tal.
-Jösses, tal. -Håll det kort.
Jag vill bara säga tack till Nightingale Hart-teamet idag
och varje dag, verkligen.
Jag vet inga jag hellre skulle behöva dras med.
-Skål för att dras med varandra. -Skål!
Dras med varandra.
-Ja. -Ja.
-Hallå. -Hej.
Hej. Får jag fråga en sak?
-Visst. -Jag fick ett konstigt telefonsamtal.
-Nån från Working Title? -Ja.
Har det med dig att göra?
-Jag tänkte berätta. -Hon sa att hon hade läst Lukes manus.
-Ja. -Så...
...jag hade ett möte med Corrine om nåt annat...
Sa du att jag var hans agent?
Vad skulle jag säga?
Om nån ska representera Luke,
bör det vara du.
Hur kan jag vara nåns agent?
Jag vet inget om hur man är agent.
Vi får ta reda på det, eller hur?
De är verkligen ganska galna, eller hur?
-Verkligen. -Men jag vet inte,
de gör på sitt sätt.
-Ja. -Man ska ta seden...
Ja.
Ett firande känns befogat.
Det finns en bra restaurang i hotellet.
Jag vet inte om det är jetlagen, champagnen eller höjden här uppe,
men vad det än är, är det verkligen trevligt att se dig igen.
Misha berättade för mig om samtalet från Amazon.
-Ja. -Rätt goda nyheter, eller hur?
Ja, verkligen.
Vad ska du göra nu?
Jag vet inte.
Vad sägs om en drink eller en måltid?
Det är min födelsedag, och jag har inget annat att hitta på.
-Okej. Lycka till. Det är din tur. -Tack.
Så jag tänkte, du vet,
bordet du bokat på La Bouchee
-när Ye-Jun skulle komma över. -Ja.
-Var det... -Jag avbokade det.
Okej. Bra.
Tack och lov. Tack för att du påminde mig i alla fall.
Visst. Självklart.
Jag väntade mig inte att se dig här.
Ollie ringde mig. Han tyckte att jag skulle komma.
-Tyckte han? -När jag mötte dig igår
och skulle träffa Stella, tänkte jag att om du inte var min agent
-skulle det bli lättare. -Jag förstår.
-Vad skulle bli lättare? -Dan, vad ska vi göra?
-Hej. -Hej, Stella.
De håller honom kvar över natten.
-Herregud! -Han mår bra.
Jag hämtar honom imorgon. Jag trodde att du ville veta.
-Så du går nu? -Ja, jag tror det.
Kära nån. Det är inte ens mörkt än.
-Ja. -Det är ljust än.
-Vilken dag det har varit. -Ja.
De visar Casablanca kl. 21.00 på BFI ikväll.
-Casablanca? -Jag är medlem.
Det är bara att knalla in.
Vet du, jag har aldrig sett Casablanca.
Vad menar du? Det är löjligt.
Jag skulle gärna komma, men jag kan inte.
-Kan du inte? -Jag måste gå på en middag.
-Ja. Jeremy, eller hur? -Jag beklagar.
Nej, det är okej. Gör som du vill.
Om jag var du, vet jag vad jag skulle göra.
Det är löjligt att inte ha sett Casablanca.
Hur som helst, vi ses imorgon.
-Stella? -Ja?
-När börjar filmen, sa du? -Klockan nio.
-Vi kunde ta en drink i baren innan. -Jag har aldrig varit på BFI heller.
-Du har inte levt. -Nej. Jag kanske inte har det.
Får jag säga att du har tagit
helt rätt beslut här?
Jag hoppas det. Så spännande.
Det blir en spännande kväll för dig. Det här är en mycket...
-Hej. -Hallå.
Jag ville bara träffa dig innan du åkte.
-Ja. -Jag ville berätta att vi hade
ett riktigt bra möte med Amazon,
-och jag tror att de är intresserade. -Okej. Det gläder mig.
Det är okej. Jag är inte här för att försöka stoppa dig,
men jag ville ge dig tillbaka de här.
Jag tänker inte kämpa mot det. Du vet, du borde åka.
Du borde åka bort i fem månader, det blir bra,
och jag är här när du kommer tillbaka.
-Okej. -Jag menar, jag borde ha vetat,
jag läste ju din jävla bok.
Lova bara att du tar hand om dig själv.
Jag lovar.
Och när du kommer tillbaka så har du mina nycklar, så...
Okej.
-Lycka till. -Tack. Du också.
-Sabba det inte. -Nej, då.
-Okej. Vi ses. -Vi ses.
Ja.
-Hej. -Jag gick till hotellet.
De sa att du gick tillbaka. Jag är trött på telefoner.
Okej.
Jag fick ett telefonsamtal från fastighetsmäklarna idag.
Okej.
Jag sa att vi hör av oss i morgon bitti.
De som bjöd på huset måste få veta.
-Okej, Charlotte... -Nej, det här är jag nu.
Okej. Förlåt.
Det kommer aldrig att bli som förr igen.
Jag vet inte vad som kommer att hända, jag funderar,
men om det nånsin finns en värld där
det är möjligt att du finns i mitt liv i nån form,
berätta nu om det är nåt mer jag behöver veta.
Okej.
För om det finns, säger vi adjö nu.
Jag går aldrig igenom det här igen.
Nej.
Baserad på den franska serien Ring min agent
Undertexter: Bengt-Ove Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir