-Du hämtar väl henne? -Du skulle ju hämta henne.
Jag sa att jag släpper av henne. Du hämtar henne.
-Jag släppte av henne i går. -Jag hämtade henne. Fattar du?
Men jag kan inte. Jag sa ju det.
Ja, hej.
Mamma hämtar dig, Bobs.
Det kommer att gå jättebra. Älskar dig. Jag älskar dig också.
Sluta oroa dig. Vi fixar det här.
Ha en bra dag.
Hej då.
Säg att han måste göra exakt som jag sa.
Okej.
Vi börjar med tjejerna, som du sa.
-Sen pojkarna. -Sen pojkarna och sen båda.
-Eller hur? -Det stämmer. Hej, era fräcka apor.
-Klipp av trådarna, är du snäll. -Ja.
Upp med er. Toppen.
Underbart.
Choklad?
Ersättare till August Glupsk.
Jag måste svara.
Kunde det inte ha väntat? Jag är mitt i skiten.
Herregud.
Drar ut kroppar?
Ja, jag är kvar.
Jag kan inte ta in det här nu.
Jag kan inte lyssna på det här nu.
Jag kan inte. Jag får ringa tillbaka.
Jag ringer.
ÅTTA MÅNADER SENARE
Big Bird följer med mig till skolan i dag.
Nej, släpp inte ut honom igen.
-Han går in igen. -Ja.
När vi har fångat honom. En dag flyger han ut genom fönstret.
-Slappna av, mamma. Jesus! -Svär inte.
"Jesus" är inget fult språk. Det är bara ett killnamn.
"Skit" är ett fult språk. Du säger "skit" hela tiden.
Jesus.
-Hej, Ian. -God morgon, Christine.
Jag hämtar dig senare. Älskar dig.
Tack. Ha en bra dag.
Skit.
Turskor, turskor, gör att jag vinner och aldrig förlorar.
Du kan gå in nu. Våning tre.
Tack för att du tar en titt, Liz.
Inga problem.
Hur har du haft det? Efter allt som hänt.
-Efter allt som har hänt? -Ja.
Jag mår bra nu.
-Jag vill bara upp i sadeln igen. -Ja.
Hittade du inte tillverkare själv förra gången?
Jag har rest jorden runt. Det gav mig inspiration.
Ett enkvinnasband. Mycket att ta sig an. Mycket press.
Ja, det var det.
Vi vill släppa en ny lina snart. Du vet hur det är.
-Vänd, vänd, vänd. -Ja.
Men kan de här...?
Kan de här...?
Bra jobbat, Christine.
Skit.
-Hallå? -Hej, det är jag.
-Jag är tillbaka. Jag har precis landat. -Landat, bra.
Lyssna. Kan du hämta Bobs? Jag skakar igen.
-Är du i huset? -Nej, jag tar mig hem.
Är du i bilen? Du måste vara försiktig.
Förlåt, jag vet. Hämta henne bara.
Okej, jag hämtar henne och kör hem henne.
Okej, vi ses.
"Bra jobbat, Christine."
Nedlåtande slyna.
-Hej, Liz. -Är du hemma?
-Ja. Jag är bara tillbaka. -Vi gillar din kollektion.
Vi skulle behöva göra några ändringar.
Du skulle inte behöva oroa dig för tillverkningen.
Vi har en jättekonstig verksamhet i Indien.
Jag vill bara att du ställer upp.
-Det är toppen, Liz. -Det är inte klart än.
Det är ett erbjudande. Du måste jobba snabbt.
-Ja, jag förstår. -Men...
Om ändringarna jag föreslog kan göras snabbt-
-så har du en bra chans.
Tack. Det är chansen jag hoppades på.
Jag hör av mig om detaljerna. Jag måste gå.
-Jag ville bara säga det. -Jag uppskattar det.
-Hej då. -Hej så länge.
Hej.
Kan jag hjälpa dig?
Hej, Christine.
Ursäkta, känner vi varandra?
Jag heter Diana.
Diana! Jag ska hjälpa dig.
-Jösses, Diana. -Ja, du kallade på mig.
-Du sa att jag skulle börja i dag. -Visst gjorde jag?
Ja.
Jag glömde.
-Jag glömde helt bort. Jag har varit så...
-Du är väldigt upptagen, Christine.
-Ja. -Du har så mycket att göra.
-Det har jag. -Du behöver min hjälp.
Ja, och du är här.
-Toppen. -Trevligt att träffas, Christine.
Trevligt att träffas.
Kom in, Diana.
Huset är så stort.
Ja. Det är mycket, antar jag.
Det är väldigt vackert.
Var ska jag bo, Christine?
Det här är hemskt.
Jag har haft problem med minnet, men inget sånt här.
Jag har inte ens förberett ett rum.
Jag vet. Följ mig.
Är din dotter här?
Nej, hon är i skolan.
Hennes pappa hämtar henne senare på vägen hem.
-Hon ser rar ut. -Hon ser rar ut.
Ja.
Det är studion där jag jobbar.
Det här kan bli ditt rum.
Okej.
Jag måste städa upp. Jag har sängkläder.
-Det är väldigt fint. -Är det?
Vi ska göra det fint.
Utmärkt jobbat.
Du ska få packa upp och ställa undan dina saker.
Kom ner när du är klar.
Det är svårt att glömma nåt sånt.
Jag vet.
Är det nåt mer jag borde veta?
Har några släktingar dykt upp eller har du tagit emot flyktingar?
Diana!
Möt Felix och Bobs.
-Hej. -Trevligt att träffas, Diana.
Intressant i alla fall.
-Hej, Bobs. -Bara mina vänner kallar mig Bobs.
Kalla mig Roberta.
Var inte oförskämd, Bobs.
Jag kallar dig Roberta, för vi är inte vänner än.
-Hon vänjer sig. -Jag också, hoppas jag.
Han skojar.
Var i Filippinerna kommer du ifrån?
-Jag är från Cebu City. -Växte du upp där?
Nej, längre söderut. Känner du till Filippinerna?
-Vart söderut? -Sa Kilumkilom. Känner du till det?
Nej. Är det en av öarna?
-Det är en speciell plats, Felix. -Okej.
Diana, jag måste erkänna att det här är en överraskning.
Jag glömde säga till Felix att du skulle komma.
Vi pratar senare. Jag ska ta en dusch.
Han är trött.
Han har rest. Hans arbete...
Jag kan laga middag.
-Du kom ju nyss. -Det är okej.
Snälla, Christine, nåt väldigt trevligt.
Direkt till jobbet?
Ja. Direkt till jobbet, Christine.
Jag borde inte behöva komma hem till det här.
Du är inte den enda som har jobb att göra, Felix.
Det är inte jag som hindrar dig från att jobba.
Jag föreslog en au pair och du sa nej.
-Jag trodde jag kunde fixa det. -Uppenbarligen inte.
Du gillar att påminna mig.
Christine, jag försöker bara hålla ihop allt.
Så att konstiga saker inte händer-
-som en främling som flyttar in i vårt hus.
Okej, du har rätt. Jag klarar mig inte.
Det blir hektiskt på jobbet igen, så jag har ändrat mig.
Är det tillåtet? Jag får väl ändra mig?
Jag ser ljuset och håller med dig.
-Nöjd? -Hur mycket får hon betalt?
-Jag vet inte just nu. -Kom igen.
Felix, du stressar mig. Jag måste jobba!
Okej, vi ger det en vecka.
En vecka.
Herregud, Diana, det är jättegott.
Det kallas humba.
Jag vill inte ha kinamat.
Diana är från Filippinerna, Bobs. Ät upp.
Hon måste inte om hon inte vill.
-Jag kan göra nåt annat till Roberta. -Nej, hon är nöjd med det hon har.
-Ja. -Gillar du det, Felix?
Man hör inte talas om filippinsk mat.
Inte filippinska restauranger i alla fall.
Öarnas kultur är definitivt en försummad marknad.
-Felix är marknadsföringskonsult. -Marknadsstrateg.
-Ursäkta mig, strateg. -Tack.
Det här är gott.
-Mycket gott. Förvånansvärt gott. -Det finns mer.
-Va? -"Överraskande bra."
-Jesus. -Fult ord, mamma.
Det är bara ett killnamn.
Är du okej? Är du okej?
Är du okej? Kom igen, upp med dig.
-Kan jag hjälpa till? -Nej, nej.
Hon behöver bara vila. Vi vet vad vi ska göra.
Får jag försöka?
Jag kan hjälpa till.
Det är okej. Jag får det att försvinna.
-Diana, vad fan? -Försvann det?
Ja.
Det är borta.
-Mina ögon känns tunga, pappa. -Kom igen, sömntuta.
God natt, Roberta.
Bobs somnade direkt.
Ville inte ens höra en saga.
Kom in.
Behöver ni nåt?
Herregud, nej, Diana.
Elden, den förtrollande måltiden. Du har gjort mer än nog.
Jag har inte känt mig så smidig sen jag vet inte när.
-Ursäkta? -Det är en enkel kur hemifrån.
-Kan du göra det för mig? -Ni kan göra det för varandra.
Du brukade kittla mig hela tiden.
-Det var då det. -Vad var när?
Ibland vet jag inte om du vill bli kittlad längre.
GENOMBROTTSDESIGNER FÅR INSPIRATION ÖVER HELA VÄRLDEN
Jag är här med dig.
-Bobs! -God morgon. Det är Diana.
Chrissy. Chrissy!
Det är Diana.
-Vad är det, Diana? -Jag har frukost på sängen åt er.
Okej.
Tack.
Du gör det här till ett femstjärnigt hotell, Diana.
Tack.
Jag har inte sett brickan med ben på evigheter.
Du har så många saker här.
Den gamla symaskinen är vacker.
Ja. Jag saknar att använda den. Jag designar bara nu.
-Gör du inte kläderna? -Nej.
-Jag behöver mina små hjälpredor. -Vilka är dina små hjälpredor?
Det är lite tidigt för frågor, Diana.
Tack för frukosten. Du är väldigt omtänksam.
Men att komma hit är lite påträngande.
Vi brukar äta frukost där nere.
Du kan gå nu, Diana.
Var inte sån, Bobs. Diana måste se vägen till din skola.
Det är olagligt, så stanna där bak.
-Pappa låter mig sitta fram. -Gör han?
-Inte när han kör. -Jag kör.
Så stanna där bak och ta på dig bältet.
Mamma?
-Ja? -Jag såg fotspår.
-Fotspår? -Som mina...
-...men nån annans. -Okej.
Kom igen.
Du åker åt fel håll, mamma.
Gjorde jag?
Jag måste ha tagit...
Jag minns inte.
Vi borde gå.
Jag lär mig vägen till skolan bättre om vi går.
Roberta, visa oss vägen. Ja?
Hämtar pappa mig sen?
Diana gör det.
-Jag kan inte ens ringa en taxi. -Låt mig.
Jag mådde toppen i morse. Jag vill bara att det ska sluta.
Jag kan hjälpa till.
Det hjälper nog inte att kittlas.
Det kittlas inte längre.
Det här är en annan medicin, Christine.
Jag vet inte om det luktar gott eller hemskt.
Vad gör du nu?
Smutsen i vattnet är inte bra, Christine.
När vattnet blir rent försvinner det dåliga.
-Allvarligt? -Ja.
Lita på mig.
Okej.
Ser du?
Det här är väl en huskur?
Vet alla det här, eller bara du?
Jag ska berätta, om du vill veta.
-Vill du veta? -Ja.
En dag när jag var liten-
-var det en hemsk storm.
En gammal kvinna kom till oss för att få hjälp.
Hon var en ongo.
Vi tror att ongo har stor kraft.
Den kan läka dig eller förgöra dig.
Men den här ongon var väldigt svag.
Jag gick till ongon.
Jag såg henne dö.
När en ongo dör-
-hoppar själen ut och går in i en annan person.
De läker dem.
Man ska aldrig vara med en ongo när den dör.
Men jag var med henne.
Jag kände mig annorlunda efter det.
Jag förstod världen.
Växterna, stenarna, vattnet.
Jag förstod deras kraft.
Jag kände mig vägledd.
Vi var fattiga, så mina föräldrar använde mina gåvor för pengar.
Folk behövde mig, men de var rädda för mig.
De var rädda för kraften som kan läka eller förstöra.
Den kraften fanns inom mig.
Jag var ongo.
Jag vet inte om jag borde tro på det.
Det viktiga är att du tror på medicinen.
Att tro är viktigt.
Tillit också.
Ställ dig upp.
Rör på kroppen.
Skakningarna är borta.
Dimman har lättat.
Förlåt, jag är bara så tacksam.
Vila upp dig. Det är inte för alltid.
Jag kan inte. Jag måste jobba.
-Tack, men jag har saker att göra. -Du måste vila, Christine.
Bubblor och en smutsig sten är bara woo-woo.
Det funkade.
Du är bara lättlurad ibland.
Jag vet, du tror att jag är dum.
Alla är dårar utom Felix. Jag, dina klienter, alla.
Det är inte sant.
Men ibland-
-tappar man fokus och man kan bli vilseledd.
Jag vet bara att jag mår riktigt bra just nu.
Okej.
Det är väl det enda viktiga.
Jag ger upp.
-Kan vi prata lite? -Kom in.
Sätt dig.
"Jag får utslag, håravfall, huvudvärk, nervsmärtor och skakar."
"Jag blir yr och tankspridd och ibland vet jag inte var jag är."
Jag känner lukter som inte finns.
"Mina symptom kommer och går. Jag går till doktorn."
"Ibland tror jag att jag har blivit galen."
Det är lättare att du läser det än att jag säger det.
Snälla.
Jag stötte på en hund.
En hemsk sak. Jag vet inte var den kom ifrån.
Det hängde fästingar från djuret.
Jag har mardrömmar om den hunden.
Bet den dig?
Nej, det var en fästing.
Sen började mina problem.
Du hjälpte darrningarna och minnet.
Har du botemedel för de andra problemen?
Jag kan hjälpa dig, men inte för alltid.
Ja. Jag förstår.
Jag skulle kompensera dig för det extra arbetet.
Nej, det vill jag inte.
-Det är inte mer än rätt. -Nej.
Men jag behöver din hjälp.
-Hur då? -Du litar på mig.
Det gör jag. Jag tror det i alla fall.
Du tror att du gör det. Gör det.
Något är gömt inom dig, Christine.
Nåt du döljer för dig själv.
Det är osynligt för dig och du måste se det.
Det gör dig sjuk.
Jag ska dra det ur dig.
Och visa det för dig.
Du måste släppa in mig, Christine.
Jag ska förbereda dig på att möta det.
Du kommer känna igen det när du ser det.
Du kommer att förstå vad som måste ske.
Och du blir fri.
Diana flög i går kväll.
-Ja. -Jag såg henne.
Hon flög av taket och upp bland molnen.
Du måste ha drömt.
Kan man drömma när man är vaken?
Vissa kan tydligen det.
-Ut härifrån! -Vi har ingenstans att gå.
Det här är gruvmark nu.
Försvinn, era djur, eller dö!
Ut härifrån!
Jag vill ha nåt traditionellt på morgonen.
-Traditionellt för mig. -Jag kan laga traditionell mat.
Nej, tack.
-Mina mediciner är borta. -Va?
Du sa att du skulle slänga dem.
Gjorde jag?
Herregud. Ännu en minnesförlust.
Nej, du hade ingen minnesförlust.
Hur vet du att jag inte hade minnesförlust?
Jag vet inte ens när jag har minnesförlust.
-Det är okej. Du behöver dem inte. -Jag hoppas det.
Litar du på mig, Christine?
Ja. Jag litar på dig, Diana.
Varför gick inte mamma med mig?
-Din mamma är väldigt upptagen, Roberta. -Hon är alltid upptagen.
Bobs!
Hjälp!
Hallå, hallå.
Vad är det?
Vad hände?
Hallå.
-Diana, vi måste prata. -Nu?
Ja.
Jag vet att det är en konstig tid.
Det är något vi borde diskutera medan vi har chansen.
Christine har många problem.
Självklart. Jag hjälper henne.
Ja, men det här med hennes sjukdom...
Hon inbillar sig bara.
Begravd skuld.
-Skuld? -Ja. Hon straffar sig själv.
Eller så är det stress och utmattning.
Hon är förvirrad och sårbar just nu.
Håll dig borta från min frus huvud.
Diana, förstår du vad jag säger?
Jag förstår.
Bra. Okej.
Jag förstår, men jag kan inte låta bli Christines huvud.
-Va? -Om hennes problem sitter i huvudet...
...ska jag hitta dem och jaga ut dem.
Då har vi ett problem, du och jag.
Jag har inga problem med dig, Felix.
Om du inte skapar problem för mig.
Vad är det? Är det ett hot?
Du har druckit mycket och borde inte komma in i mitt rum.
Nej, det här är mitt rum.
Det här är mitt rum. Det här är mitt hus.
Och jag vill inte dela det med en lurendrejare.
Vi pratar i morgon.
Sov nu.
Var försiktig i trappan.
Alla hatar mig i skolan. Mamma är sjuk.
Pappa är en mördare och Big Bird är i himlen.
Jag är helt ensam.
Stackars Roberta.
Varför är du snäll mot mig? Jag är hemsk mot dig.
Du är bara hemsk för att du är arg.
Du är rädd. Du menar det inte.
Förlåt att jag var oförskämd. Du är väldigt snäll.
Jag gillar din mat.
Jag vill vara din vän, Roberta. Tillåter du det?
Då är jag din vän. Du är inte ensam längre.
Jag kommer alltid att vara med dig.
Mördare.
Vad är det?
Jag vill inte se.
Här, tjejen. Kom till mig.
Tyst nu.
Du är tillbaka nu.
-Du är här. -Ja.
-Du är stark. -Ja.
-Du är lycklig. -Ja.
För tillfället.
Var är Diana? Varför är du ledsen?
Jag är inte ledsen, jag är glad. Jag är så jävla glad.
Det är ett fult ord.
Jag bryr mig fan inte.
Det är inte rätt att hon måste jobba med mig.
Hon borde kunna spela.
Det här är inget liv för henne.
Kan du ta emot donationer för att läka igen?
Du låter som mina föräldrar.
Allt är inte till salu. Hur som helst sa du inte att allt var skitsnack?
Jag sa att det sitter i huvudet.
Vad finns inte i huvudet?
Turskor, turskor, gör att jag vinner och aldrig förlorar.
Hemma gillade inte barnen mig heller.
-Gillade de dig inte? -Ja.
Flickorna, pojkarna, ingen gillade mig. Vet du varför?
För att jag inte var som dem.
Men på ett bra sätt.
-Vet du vad, Bobs? -Va?
Jag tror inte att du är som dem heller. Men på ett bra sätt.
Kanske.
Vad lär du dig i skolan?
Addition, stavning, om världen och var allt finns.
Vill du lära dig nåt mer i dag? Ingen skola.
-Verkligen? -Verkligen.
PORTRÄTT
Får vi ta en bild, mamma?
Okej, kom igen.
Du börjar bli tung.
-Vänd dig mot kameran. -Le mot kameran.
Du ser rolig ut, Anina!
Le!
Du har imponerat på oss.
När du gör comeback, gör du verkligen comeback.
Vi är ivriga, Christine, om du är det.
Det vet du att jag är.
Vi funderar på att lansera en stor kampanj.
Ganska utökad, mycket täckning online, TV.
Jag tänker mig barn som dansar.
Lite urbant, etniskt, sydostasiatiskt.
Få ut det. Är det okej med dig?
Ja.
Vad gör du?
Vill du lära dig?
Jag är fantastisk. Jag är fantastisk. Jag är fantastisk!
Var hittade du dem?
Under hennes säng.
Vad ska vi säga till mamma?
-Jag ska prata med din mamma. -Hon blir arg.
Hon blir inte arg.
Förklara hur de kom dit.
Du skulle se det läskiga voodoo-altaret.
Det är inte bra.
-Litar du inte på mig, Christine? -Manipulerade du mig, Diana?
-Du litar inte på mig. -Varför skulle jag lita på dig?
Vad var tanken, Diana?
Hon la medicin i din mat.
Hon fick dig att tro att hon hjälpte till.
Att göra dig beroende av henne. Hon kontrollerar dig.
Jag vill höra det från henne.
Det är inte jag som behöver kontroll.
Har du nån förklaring?
Att förklara är meningslöst, Christine.
-Du litar inte på mig. -Testa mig!
Jag kan inte hjälpa dig längre.
Din ynkliga stackare.
Ge mig nycklarna. Du måste gå.
Jag packar mina saker.
Gör det och gå.
Vi har precis blivit vänner. Snälla, gå inte.
-Jag måste. -Nej!
Men om du vill att jag kommer och är med dig för alltid-
-kan du göra nåt för mig.
-För alltid? -Ja.
Får jag nånsin se dig igen?
Nej.
Men du kommer att höra mig igen.
Christine. Christine.
Herregud, är du okej?
Har du alla?
Ja.
-Och du glömmer inte? -Jag glömmer inte.
Fåglar äter maskar, nu äter maskar Big Bird.
-Herregud, Bobs. -Va? Det är sant.
-Mamma? -Va?
Varför sa pappa att Diana tog dina tabletter?
-För att hon gjorde det. -Men det gjorde hon inte.
Varför säger du så?
De låg i hans bil.
Va?
De var i pappas bil. Jag såg dem.
-När såg du dem? -På väg hem från skolan.
Jag satt längst fram och såg dem.
Jag trodde att de var nya, men han gav dem aldrig till dig.
Du sa inget.
Jag ville inte att du skulle få veta att han låter mig sitta fram.
Din manipulativa, kontrollerande jäveln!
-Hon talar inte sanning. -Varför skulle hon ljuga?
Att offra sitt eget barn är lågt.
-Det är inte det som händer här. -Vad händer, Felix?
Jag vet inte. Vi måste ta reda på varför Bobs ljuger.
-Ljuger? -Varför hon har fel, strunt samma.
Vem är du?
Vem jag är? Jag är din man.
Chrissy, jag är din bästa vän. Jag tar hand om dig. Du mår inte bra.
Inte bra? Menar du att jag är galen?
Nej, du är bara sjuk.
Du är otrolig.
Jag är den enda du borde tro på.
Jag ska... Jag ska...
Jag flyttar upp mina saker.
Diana behöver inte rummet längre. Du kan lugna ner dig.
Lugna ner dig. Du har inte gett mig nån förklaring.
Jag ska lösa det här, Chrissy.
Lösa en lögn, menar du.
En berättelse, en marknadsföringsstrategi.
-Va? Litar du inte på mig? -Litar du på mig?
-Ja, Christine, det gör jag. -Litar du på en galen kvinna?
Var försiktig i trappan.
Pappa måste åka till sjukhuset ett tag, tills han blir bra.
Måste vi också åka?
Det blir kameror och dans. Det blir kul.
Tagning.
Är du okej?
Det är okej.
Mamma?
Mamma, är du sjuk?
Gå härifrån.
Snälla, gå härifrån.
Gråt inte, Christine.
Jag är här nu.
Vi ska avsluta det vi påbörjade.
Håll i räcket, tack.
Fort.
Där under.
För helvete. Är du sen igen? Titta på klockan.
-Skynda! -Ja, sir.
När jag får betalt köper vi fläsk och gör humba.
Du är redo nu, Christine.
Det är dags för dig att möta det som finns inom dig.
Det som plågar dig.
Det är dags för dig att se.
Och det är dags för dig att förstå.
Turskor, turskor, gör att jag vinner och aldrig förlorar.
Kom igen.
Tjejerna gör 25 t-shirtar i timmen.
Ja, frun.
De kanske kan göra 30.
Ja, men kvaliteten blir lidande.
Vill man, så kan man.
Ja, frun.
Dörren på vägen in.
De anställda verkar vara fria att komma och gå.
Men för att kunna redovisa allt-
-vill jag inte att nåt ska gå snett.
Dörren kanske kan låsas-
-så att inget försvinner när de anställda går.
Självklart, frun.
Och vem är du?
Kom, jag ska inte bita dig.
Du är bedårande. Får jag ta en bild?
Här, Juan.
Utmärkt jobbat.
Magi lockar folk till din fest. Du är inte ensam.
-Dubbelskift i dag. -Va?
Dubbelskift.
Hur snart blir jag botad?
Vi botar inte längre, Christine.
Det här är mycket bättre än ett botemedel.
Vi grillas som grisar här.
Min dotter är törstig.
-Barnet borde inte vara här. -Jag har ingenstans att lämna henne.
Okej, stick härifrån. Jag drar av dina minuter.
Kokosvatten, mamma.
Har du nåt?
Vatten.
Efter skiftet.
-Men det är så varmt. -Gör klart ditt arbete.
Mamma!
Släpp in mig! Mitt barn!
Vad ser du?
Hon håller för ögonen.
Hon vill inte se dem brinna.
Hon är så rädd. Så rädd.
Jag hade ett barn, Christine.
En flicka, som Bobs.
Hon var vacker. Hon var så bra.
Men sen kommer du, din giriga parasit.
Du är en fästing, Christine.
Du suger ut allt ur oss.
Du tog min dotter ifrån mig.
Jag ska ta din dotter ifrån dig.
Gör inte det.
Förlåt.
Förlåt mig.
Du är fri nu, Christine.
Jag har visat dig det du behöver, det du gömmer dig för.
Det som gör dig sjuk.
Du får möta din egen dom.
Hej då, Bobs.
Du sa att du alltid skulle vara med mig.
Du lovade.
Jag ska hålla mitt löfte.
Gå ut i trädgården.
Titta upp.
Diana.
Christine?
Det är gjort nu, Jomar.
Jag måste gå.
Tack för att du gör mig lycklig.
Översättning: Felicia Sundblad