Nije lako voditi ovaj razgovor.
NETFLIX PREDSTAVLJA
Osjećam se jako nelagodno.
Odakle da počnem, kako da to kažem?
Mislim… U mislima stalno razgovaram s tobom.
Kako da to kažem?
Ne, u stvari, želim to reći bez odlaganja.
Trebam malo biti sam, Burcu.
Želim malo prostora za sebe.
Znaš, moja sestra neće otići.
I na poslu sam preopterećen.
Osim toga, zajedno smo…
Molim te, ne plači.
Jako si mi važna, znaš to.
Jeste li spremni naručiti?
Čekam nekoga.
Ali nešto ste govorili.
-Pa… -Kako si?
Bok.
Danas nisi otišao na posao?
Idem kasnije. Erbil može i sam.
Naručio si?
Čekao sam tebe.
Onda?
Reci mi, o čemu ćemo razgovarati?
Pa. Prvo…
naručimo nešto. To je…
Naručit ćemo. Možeš dotad govoriti.
Da…
-Gdje ti je ogrlica? -Što?
-Ona koju sam ti… -Spremni ste naručiti?
Da. Želim tursku kavu s manje šećera.
Dobro. A vi?
-Točite alkohol? -Opa! Toliko je očito?
Onda, gdje ti je ogrlica?
Što ima?
„Što ima?“ Nešto se dogodilo?
Euro. Što se događa s eurom?
Vrijednost mu raste. Nevjerojatno.
A tek Sirija…
-Oh, ne. Nešto se dogodilo. -Nije ništa.
Već dugo nismo ovako nasamo razgovarali, Burcu.
„Burcu”? Nemoj biti takav. Nemoj me plašiti, molim te!
Već dugo ne uspijevam uhvatiti malo vremena nasamo.
Trebam malo vremena za sebe.
A to mi uzrokuje stres.
Mislim, malo vremena nasamo…
Nemam vremena za sebe. A moja sestra nikako da ode.
Već dva mjeseca! Ne želi otići.
Znaš Canera. On je psihopat.
Njegovo se ludilo odražava i na tebe.
Mislim…
-Rekao mi je: „Ujače, hajde…” -Azize.
„Igrajmo se s Legom.”
Gdje je ogrlica? Nisi li rekao da je nikad nećeš skidati?
-Opsjednuta si ogrlicom. -Naravno!
Zašto mi ne odgovoriš? Pitala sam te!
Prestani okolišati!
Odgovori! Pitanje je jednostavno.
Gdje je ogrlica? Može biti u vrećici, u ladici…
Ali ti ne odgovaraš, već lupetaš gluposti.
Ne razumijem. Osjećam se čudno.
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je?
Jesi li vidio Erbila?
-Ne. -Otišao je vani na ručak?
-Je li me tko tražio? -Ne.
Nisam mogao prekinuti s njom.
Mislim, ja to mogu, ali ona ne može.
Trebaš odvjetnika.
Ne, mi nismo u braku.
Nemam prsten.
Imao sam ogrlicu, koju sam izgubio.
Maknuo sam konja koji je ugrizao dijete.
-Što? -Inače bismo imali problema.
Puno je ljubitelja životinja na Twitteru. Uništit će nam kampanju.
Nema problema. U redu.
Azize?
-Vratio si se? -Da, jesam.
Tražio sam te.
Obavio si što si trebao?
G. Alp je pitao za tebe.
Zbog čega?
Pitao je cure je li Aziz došao. Rekle su mi.
Pokucao sam mu na vrata za slučaj da treba moju pomoć.
Pitat ću Alpa.
Nego…
Nešto bih te pitao.
Nedavno sam bio kod tebe, sjećaš se?
Da! Bio je to prekrasan dan, Azize.
Trebali bismo to češće raditi, zar ne?
Jesam li kod tebe zaboravio ogrlicu?
-Ogrlicu? -Da, ogrlicu.
-Nešto nalik lančiću. -Opa!
-Lančiću? -Da.
Ne.
Uglavnom…
Provjerit ću s g. Alpom.
Ogrlica?
Je li jako vrijedna?
Nije izgubljena.
Pojavit će se kad očistim kuću.
Problem je ako si je izgubio vani. Mislim, na ulici ili tako nešto.
Otišao je. Sjedni ako želiš.
Izgubio je ogrlicu.
„Nešto poput lančića”, rekao je.
Vrlo vrijednu.
-Nije to rekao. -Slušao si nas?
-Nagazila si ga? -Koliko sam ti puta rekla?
-Kako to misliš? -Ne viči! Susjedi će čuti!
-Kakva gnjavaža! -Koristio sam ga i stavio na stol!
-Naprijed! -Kako si ga mogla nagaziti?
Azize! Uđi, molim te.
G. Necati, gđo Füsun, ovo je Aziz, prijatelj kojeg sam spomenuo.
Broj jedan za montažu i računalnu animaciju.
Dobar dan.
Aziz je zaslužan za ove lažne hit snimke koje sam vam pokazao.
Zaista je genijalac.
Zaslužni ste i za onog tipa koji je pao čisteći prozor? Jako realistično. Bravo.
Trebao si me?
Da, Azize. Izvoli sjesti. Želim da i ti ovo čuješ.
G. Necati želi da ga savjetujemo.
Cansu ima dobru vibru.
Kako možemo surađivati, otići korak dalje?
Možete li objasniti Azizu? Koliko pregleda imate?
-Prešli smo 400 000. -420 000.
Mene je pitao.
Bože, samo razgovaramo. Ne budi dijete.
-Bolje da samo jedno od nas govori. -Dobro, Necati. Kako god, nastavi.
Kako to misliš?
-Što sad radiš? -Kakav je to jezik?
Kakav jezik? Hajde, reci im.
-Zaboga! -Što je bilo?
-Füsun! -Nemoj ti meni „Füsun”!
-On je pitao… -A ja mu odgovaram.
Daješ krive informacije.
-Kakve? -Rekao si „400 000”.
-Trebaš reći 420 000. -Oprosti, ali pitao je mene.
-Pa što? -Rekao sam „Prešli smo 400 000“.
Trebaš reći 420 000.
-Nije tako. -Moraš biti jasan.
Cansu! Nemoj propustiti ovu priliku. Izvadi mobitel.
Curo! Hej!
Bravo! Dobro, onda im ti reci!
Što to radiš?
Cansu! Opet je pobjegla.
Da joj budućnost ne ovisi o tome, ne bismo radili ovakve stvari.
Ovo loše utječe na nju. Osjećam se loše kao majka.
-Ali ti to ne možeš shvatiti. -Toliko se trudi oko toga.
Dobro? Mi se kao roditelji trudimo…
-Želimo je zaštititi. -Podržati je, jer to poštujemo.
To je sve.
Kao što vidite, nadarena je za snimanje.
To je neosporno. A mi je želimo podržati.
Ali sad smo zapeli.
Broj pregleda je opao.
Oglasi više ne stižu.
Prije smo imali protok.
Ali više ne.
Posljednjih mjesec dana, ništa. Moramo to riješiti, g. Alp.
Trebate nam pokazati kako.
Trebamo nešto kreativnije da bismo napredovali.
Mogao bih je premlatiti.
Mogu je baciti kroz prozor. Ili ona mene.
A Cansu to može snimiti. Je li to moguće?
Efekti bi bili realistični?
Premlaćivanje, prozor… Ne bude li realistično, osramotit ćemo se.
-To je izvedivo. -Jednom smo se svađali.
Potajno je to snimila i objavila.
-Tako je krenulo. -Naljutio se.
Poludio sam. Nije mi se to svidjelo.
Ima pravo. Ipak je to naša privatnost.
Onda mi je pokazala. „Gle, tata. Pogledi, komentari… "
-Njezin je talent očit. -A tu je i novac…
-Bilo je nevjerojatno. -Njezin je talent očit.
Mislim, imamo samo nju.
-Bog je blagoslovio. -Dar s neba.
Kad to…
Kad to na nju utječe…
Uznemirim se.
Ljubav majke.
Zauzeto!
Azize!
Gdje si ti? Idemo dolje.
Cure su jako zgodne.
Alpe, sada bih otišao…
Htio si prekinuti s djevojkom.
Ne spominji!
Alpe!
Azize! Ne pij previše! Nisi naviknut!
Naći ću te! Zatraži moj koktel!
Nađi Zagora i zatraži moj koktel!
Oprostite!
Želio bih čašu votke sa sokom od naranče…
Ali votka…
-Što s votkom? -Mislim…
Bez votke.
Jesi li ti Zagor?
Produži, stari! Hajde!
Plesao bih, ali na podiju je gužva.
Alp je tako drag!
I smiješan je!
A i zgodan!
Otkud se znate?
Alp je tako zabavan!
Da.
Azize, kamo ćeš?
-Moram ići. -Nema šanse!
-Zašto? -Dolazi trbušna plesačica!
Nova je godina!
Tek je listopad.
Život neće proći uz takvo razmišljanje. Ne radimo onda ništa!
Zar ne?
Ne mogu s tobom ući u Novu godinu.
-Nema šanse! Azize! -Odlazim!
Azize, stari! Molim te!
Sviđa mi se tvoja nova kuća. Kupaonica je sjajna. Sretna Nova godina!
Vidimo se u uredu.
Koliko vam dugujem?
Dogovorili smo 60 cura, ali dovela sam njih 80.
-Znate to. -Lijepo od vas.
-Neću uzeti novac za dečke. -Baš lijepo.
500 lira za kostime.
To je ukupno 50 000. Plus troškovi taksija.
Spasibo.
Ostatak je vaš.
-Donesite mi bonove za taksi! -A ti?
-Prema dogovoru, 4500 lira. -Odlazimo!
Idemo zajedno, brzo!
-A ti? -750 lira.
-Dobro, jeftin si. -Takve su cijene.
-Rekao sam da si jeftin. -Žao mi je.
-Zbog čega? -Ne mogu vam dati popust.
Zaboravili ste na mene.
-Koliko ti dugujem? -2000. I putne troškove.
-A da ostaneš ovdje i odbiješ troškove? -Ne, hvala.
Imaš li tvrdi disk?
Onda?
Disk je kod mene, Azize. U ruci mi je.
U desnoj ruci.
Doduše, mogao bih ga držati i u lijevoj ruci.
Ali pošto sam rekao mi je u desnoj ruci, držat ću ga desnom rukom.
-Molim? -Rekao sam da mi je disk u ruci!
U desnoj ruci. Bez brige!
Dobro, Erbile.
Spusti ruku.
Nisam te razumio, Azize! Ponovi!
Nije li glazba preglasna?
Želim tebi i tvojim bližnjima dug i zdrav život, Azize.
Zašto, Erbile?
Hej!
Nije li ovo preglasno?
Što ima?
Ujače! Hej, ujače! Zašto sinoć nisi došao?
Voditeljica na NTV-u je tako seksi!
Propustio si to!
A i vijesti su bile loše. Mrtvi na sve strane!
Sva se usplahirila!
A kako tek zamahuje kosom…
Stvarno me ubija!
U što buljiš? Ustani da se igramo!
Lego kockice nas čekaju. Idemo se igrati.
Ujače?
Hej!
Ustani ili ću zapaliti krevet! Kunem se!
Što to govoriš?
Spusti ruku!
-Spusti ruku! -Odjebi!
Pogledaj me!
-Canere… -Molim?
Dobro, ustat ću.
-Nećeš dići ruku na mene! -Da ne ustanem?
Nećeš dići ruku na mene!
Bolje da ustanem.
-Čuješ li me? -Da!
Što mi je najmrža stvar u životu?
-Povrće! -A druga najmrža?
Odakle da ja znam? Zdrava hrana, voće…
Ne mislim na to. Druga najmrža?
-Odakle da ja znam? -Upravo sam ti rekao!
Jebe mi se.
Ujače! Nemoj me izluđivati!
Jesi li mi to zatvorio vrata pred nosom?
Hej! Zatvorio si mi vrata pred nosom?
Otvori jebena vrata!
Otvori!
Kunem se, razbit ću vrata!
Otvori!
Sinoć si rano otišao.
Nije ti bilo ugodno u gužvi.
A da se zabavimo u miru večeras?
Pozvat ću dvije cure. Možemo i nasamo, ako želiš.
Ili što god ti želiš.
Ako se želiš družiti u mojoj kući, tvoja je. Nema problema.
Ako nešto želiš sakriti od cure. Kužiš?
-Cure? -Samo kažem.
Cura ili dečko. Možeš se družiti s kim želiš.
Ali dođi večeras. Pozvat ću dvije cure.
Alpe, ti si opsjednut curama.
-Zar ne? -Ne puštaju me na miru, Azize.
-Stvarno? -Da. Sve padaju na mene.
Što god ja radio. Zvao ih ili ne, one padnu na mene.
A kad bih ja pao, one bi mene odmah nazvale. Ponekad se pitam…
kakav sam ja to čovjek?
-Kako mogu… -Imam posla.
Onda, može večeras? Stvarno bi trebao doći k meni.
Družit ćemo se u šumi, a onda otići u saunu.
-Želiš li nešto pojesti? -Sada?
Ne, večeras.
I što kažeš na dvije cure?
-Imam curu. -Ali htio si prekinuti s njom.
Ne, nisam mogao.
Možeš prekinuti s njom kod mene.
Azize?
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Uskoro zatvaramo…
Moramo riješiti ovaj problem.
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati.
-Burcu. -Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati.
-Burcu. -Gdje je ogrlica?
-Burcu. -Rekao si da je nećeš skidati.
Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati…
-Ništa. -Ogrlica?
Potraži ogrlicu.
Već sam je potražio.
Možda se mačka poigrala s njom.
-Imaš mačku? -Ne.
Ali rado bih je imao.
Teško je biti usamljen, Azize.
Mislim, ti povremeno dođeš k meni.
Hvala ti. Sretan sam zbog toga, ali…
Trebam nekoga u kući.
Mačku ili…
neku Ukrajinku…
Kažu da se mogu naručiti na internetu.
Za 500 dolara mjesečno.
Radila bi kućanske poslove i…
Uglavnom, bolje da idem…
-Kako želiš. -Sestra će se zabrinuti za mene.
One bolje koštaju 750 dolara.
Dobro. Sutra ćemo razgovarati u uredu.
Oprosti ako sam ti smetao.
Kažu da one najbolje koštaju 1000 dolara.
-Tko to kaže? -G. Alp. On me sažalijeva.
Ne slušaj Alpa. I ne razgovaraj s njim o takvim stvarima.
Zdravlje je na prvom mjestu, Azize.
-Misliš? -Naravno.
Dobro, imat ću to na umu.
Piješ li puno vode?
Kasno je…
Moraš piti vodu, Azize.
Trebaš piti puno vode. Imaj to na umu.
Život tako brzo prođe.
Danas jesi, sutra nisi.
Ljudi si međusobno ne govore ovako važne stvari.
Drže sve za sebe. Recimo, to da je zdravlje…
-Na prvom mjestu. -Bravo.
Ovo ti je moj savjet. Moraš piti…
-Puno vode. -Puno vode.
Da.
Uglavnom…
Kasno je. Moram na večeru.
Već sam jeo, hvala. Sačuvat ću je za drugi put.
Pozdravi ih.
Da, hoću.
Zapravo, htio sam ti još nešto reći, ali nisam mogao.
Izbjegavao sam to.
Ali nema razloga za brigu.
Ja nisam dobro.
Upravo sam to saznao.
Prije bajrama…
Otišao sam do majčinog groba.
Oduvijek je htjela biti pokopana pokraj svog oca.
A oca su joj pokopali na vrhu groblja.
Ostao sam bez daha penjući se onamo.
I došao sam do groba.
Onda sam se onesvijestio na svekrovom grobu.
Našao me dečko koji polijeva grobove i zalio vodom da se probudim.
Kad sam se probudio, nisam mogao micati ruku.
Rekao je: „Ako ćete tako spavati, idite u grob.”
Rekao sam da sam samo zadrijemao.
Uglavnom, jedva sam ustao. Ne želim više duljiti.
Nakon bajrama, otišao sam liječniku.
I nije dobro.
U životu nisam popušio cigaretu.
A nisam baš ni za alkohol.
Ali moja pluća…
Da?
Poštovani, vaša je telefonska linija prekinuta zbog neplaćenih računa.
Molimo vas da što prije platite svoje račune.
Azize, samo ti želim reći
da je to tako.
-Možete platiti putem interneta… -Htio sam da to znaš.
-Debitnom ili kreditnom karticom. -Imam još šest mjeseci života.
-Za više informacija… -Pitao sam liječnika je li ozbiljan.
Rekao je da jest.
…stisnite nulu.
Te da, ako nemam rodbine, počnem rješavati potrebne stvari.
…stisnite dva.
Dobro, onda…
Nemoj!
Što je ovo, seko? Misliš da je ovo normalno?
Dječaku si nedostajao, Azize. Samo se poigraj s njim!
Priča o tebi po cijeli dan!
Ujače!
-Večera je gotova? Umirem od gladi. -Da.
On sprema roštilj.
Jebote!
Jebote! Sranje!
Rüya! Vode!
-Rüya! -Što se dogodilo?
Brzo! Jebote!
-Sranje! Brzo! -Čekaj.
Jebote! Polij vodom!
Ne, zaboga!
Srećom, imamo bamiju od jučer.
Ako je ti nećeš pojesti, ja hoću.
Hajde, ujače!
U što buljiš?
Hoćeš li jesti ili ne? U što buljiš?
Čuj, tako mi ovog kruha…
Da nisu ovdje, znao bih što da ti učinim!
-Samo jedi, dečko! -Nemoj ti meni „dečko!”
Jedi svoju hranu!
Što je ovo, seko?
Reci nešto, šogore! Što gledaš?
Canere, dušo…
Tvoj je ujak došao s posla, umoran je.
Pusti ga da pojede, a onda se možete igrati.
-Nema igre! -Mama!
Ne sviđa mi se ovakvo ponašanje.
-U redu? -U redu.
Da, ne sviđa mi se.
Koliko sam mu puta rekao!
Stalno to govorim…
Slušaj, stalno to govorim
bez da koristim ružne riječi! Zar ne?
Tako je, sine.
-Zar ne, stari? -Tako je, sine.
Kamo ćeš? Dovrši večeru!
Neka ide kvragu!
Ako će se ovako ponašati, i zaslužio je gladovati!
Daj mi ostatke.
Daj mu ih.
On ništa ne razumije.
Ne igra se sa mnom. Više mi ga je dosta!
Hej! Daj mi samo one koje nije dotaknuo vilicom!
Napunio si mi tanjur smećem.
To je hrana za tvog sina, a ne za psa! Dragi Bože.
Rekao si da ti dam i dao sam ti!
Zašto mi on stalno odgovara?
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
-Burcu! -Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je?
Gdje je ogrlica?
Burcu!
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati…
Azize!
-Čovječe! Stari! -Kako si, Alpe?
Uvijek isto, stari.
Cure i slično.
-Što? -Rekao sam „Cure!”
Nikad me ne puštaju na miru!
Upravo sam na zabavi.
Jesi li dobro?
Zato te i zovem.
-Zbog čega? -U istoj smo situaciji.
Cure i slično.
Rekao si mi da…
ako se želim družiti kod tebe…
Ako nisi kod kuće…
I odmah si nazvao!
Da, jesam.
Htio si da to kažem.
Da, jesam.
Što kažeš, brate?
Da, brate!
Naravno! Moja kuća je i tvoja kuća!
Ključ će ti dati zaštitar!
Kad dolaziš?
Mislim, nalazim se s tom curom…
Za pola sata. U redu?
Kakav si ti zavodnik!
Naravno.
Sad ću poklopiti. Cure čekaju, stari!
U redu, Alpe.
Vidimo se.
Hvala ti.
G. Erbil, uđite.
Je li vam udobno?
Pokrenut ćemo postupak.
Moći ćete komunicirati sa mnom.
Vidjet ćete svjetla i čuti glasne zvukove.
Bez brige, neće dugo trajati.
Možete i zatvoriti oči ako želite.
Držite ovaj gumb, za svaki slučaj.
Možete ga pritisnuti, u redu?
Mama!
-Nešto se dogodilo? -Pronašao si ogrlicu?
Ne, nisam.
Dođi k meni.
-Možemo je zajedno potražiti. -Već jesmo, ne sjećaš se?
-Nije kod tebe. -Vjerojatno.
-Hej! Što se događa? Erbile! -Erbile!
HITNA POMOĆ
Sranje!
Halo?
Želim naručiti hranu.
Adresa je točna.
Imate li kebab?
Želim tursku pizzu s mesom i sirom.
Isključili ste pećnicu?
Imate li kakvo varivo?
Zanimljivo.
Onda neku juhu. Od leće…
Zašto ste onda otvoreni?
Nije me briga. Zašto ste se onda javili?
Tražili ste adresu.
Briga me za vaš rođendan. Tražili ste adresu…
Ako je kuhinja zatvorena, zašto ste tražili moju adresu?
Zašto ste se onda javili? Da biste rekli da ste zatvoreni?
Za Boga miloga! Pa?
Da. Pa?
Kakva torta?
Pošaljite mi onda komad torte.
Ne, ne želim svjećice.
Ne, ne želim.
Što vas briga koliko godina imam? Ja…
Za Boga miloga! Poklopite!
Idemo do Erbila?
Bio sam u blizini.
Otpušten je iz bolnice. Moramo ga posjetiti. Posve je sam.
Bilo bi mu drago vidjeti nas.
Dobro si pojeo. Zbog tebe sam ogladnio.
Ali ne želim jesti u ovo doba.
Popit ću čaj kod Erbila.
Kupimo mu nešto, nepristojno je doći praznih ruku.
Samo ti popuši cigaretu.
Onda ćemo svratiti u slastičarnicu.
Zašto smo se vratili kući, Cevdete?
Onda? Zašto smo se vratili?
Cevdete? Zaboravio si mobitel?
Uglavnom, pričekat ću te ovdje…
Cevdete?
Cevdete, otvori jebena vrata!
Čemu onda to šetanje uokolo?
Cevdete, otvori jebena vrata!
Cevdete, mogu li na zahod? Moram piškiti.
Stari?
Zahod, stari.
Nemoj me krivo shvatiti, ali ja se zaljubljujem, Kamuran.
Kažu da za ljubav nikad nije kasno. Ali griješe.
Jer ja umirem.
Iduće ću godine biti mrtav. Ne mogu se zaljubiti.
İbn-i Haldun kaže…
„Život je duga šetnja.
Ako ne želiš ostati bez daha,
moraš opet pronaći dijete u sebi.“
Stoga sam…
Tko je ona? U koga si se zaljubio? Lijepo reci!
Budi izravan!
U kolegicu iz ureda.
Zove se Vildan.
Vrlo je draga žena.
-Svi je vole i poštuju. -Što ona ima, a ja nemam?
-Živa je. -Kuja!
-Nemoj tako, umirem. -Žao mi je zbog mog gubitka.
-Tako je razumna, vjeruj mi. -Je li mlada?
Ne, naših je godina.
-Je li lijepa? -Da, jest. Mislim…
U redu je.
Recimo, poput… Čekaj malo. Kako se ono zvala?
Ime mi je na vrhu jezika.
-Je li se udavala? -Vjerojatno.
Kao što rekoh, jako je razumna.
Pa?
Kamuran, umirem od gladi. Nešto ću pojesti.
Onesvijestio sam se, Kamuran.
Krvario mi je nos u uredu. Onesvijestio sam se.
Zvali su hitnu pomoć, zahvaljujući g. Alpu.
A onda sam…
završio u bolnici.
Onoj u Şişliju, u koju smo odveli tvoju majku.
Bolnica se potpuno promijenila.
Obnovili su je.
Izgradili su nova krila.
Takvog odjela za radiologiju nema u cijeloj Europi!
Kantina ima sve. Što god poželiš!
Ali samo da znaš, čaj košta 10 lira!
Rekao sam im: „Opa! Ovo je pljačka! "
Erbile, dosta o bolnici. Zanima me ta žena!
U redu.
Želim reći da…
Ja umirem, Kamuran.
Doći ću ti do sredine lipnja, prije nesnosnih vrućina.
Ali želim nešto znati prije nego što ti dođem.
Mislim…
Prije nego što ti dođem…
Ako se nešto dogodi između mene i gđe Vildan,
hoćeš li mi zagorčati smrt?
Hoćeš li stalno govoriti o tome?
Stalno se duriti? Želim znati.
Nemoj mi odmah reći, razmisli!
Ali dobro razmisli. Želim znati što će mi se dogoditi.
-Preklinjem te, u ime naših 30 godina. -Zna li ona da umireš?
Ne. Nisam joj mogao reći.
Ali vidjela je nesreću. Mislim…
Vidjela je kad sam se onesvijestio u uredu.
Reci joj pa vidi. Tko želi muškarca koji će umrijeti za tri dana?
Pa makar on bio sam Kadir İnanır!
Zašto bi se družila s tobom u ovim godinama?
-Misliš? -Naravno.
Urazumi se, Erbile.
Budi strpljiv, ne ponašaj se kao dijete.
Lipanj će brzo doći.
Za mjesec, dva, već ćeš ležati u krevetu.
Davat će ti tablete protiv bolova, bit ćeš iscrpljen.
Po cijeli ćeš dan ležati u krevetu.
Molit ćeš se za smrt.
Ja imam iskustva s tim.
Ali zar bi bilo loše imati nekoga za razgovor, nekoga da me primi za ruku?
Jebi se, Erbile. Radi što želiš!
Oh, Kamuran!
„Jebi se?”
Što ti se dogodilo?
Nisi psovala 30 godina.
Nisi mogla reći ni „koji magarac”.
Što ti se dogodilo? „Jebi se?”
Nešto ti se dogodilo.
Onda, Kamuran?
Netko je s tobom? Upoznala si nekoga?
Onda?
Gdje si naučila te riječi?
U našoj je zgradi živio onaj psovač.
Građevinar. Navodno je umro prirodnom smrću.
Je li počinio samoubojstvo da bi bio s tobom?
Što ti to radiš ondje?
Kamuran, reci nešto, molim te.
Reci…
Što…
Kako si?
Čuo sam da si otpušten pa sam te htio posjetiti.
Trebaš li što?
-Moram pod hitno umrijeti, Azize. -Molim?
Moja žena nešto ondje smjera.
-Hitno trebam umrijeti. -Molim?
Moram…
Da je bar poželio nešto drugo.
Bilo je suđeno.
Ne želim da umre.
Htio je umrijeti.
Otvorio je vrata i rekao da mora umrijeti.
Spomenuo je svoju ženu…
Htio sam ga pitati, ali onda mu je luster pao na glavu.
On nešto smjera.
Tek je otpušten, a već se vratio.
Ima li osiguranje?
Erbile.
-Azize. -Tu sam.
I Cevdet je ovdje.
Brzo se oporavi, Erbile.
Što mi se dogodilo?
Luster ti je pao na glavu.
Stvarno? Je li se razbio?
Hvala Bogu, za dlaku si se izvukao.
Sestra mi ga je poklonila za vjenčanje.
Došao je iz Teherana.
Moj je šogor u to vrijeme radio u Arçeliku.
Došao je izdaleka, nemoj mi reći da se razbio.
Erbile, boli li te?
-Gdje smo? -U bolnici.
Doveo sam te kad si se onesvijestio.
Kamuran.
To sam ja, Cevdet. Iz ureda.
Kamuran.
Tko me spasio?
Nisam te ja spasio.
-Nego tko? -Tako sam uznemiren.
Okreni glavu.
Ti si me spasio, Azize?
Dovezao sam te u bolnicu.
Liječnici su te spasili.
Jebeš te liječnike.
-Zašto tako govoriš? -Oh, Kamuran.
Imaš osiguranje, zar ne?
Pitali su nas, ali nismo znali.
Što se ondje događa, Kamuran?
Dovest će ga na prosjački štap.
Imaš osiguranje, zar ne?
Je li Kadir İnanır živ, Cevdete?
Nema osiguranje.
Nema.
Kamuş!
Mama.
Hej, mama! Ustani više! Hej! Mama!
Stari! Hajde! Hej, tata.
Ustani više! Ustani!
Tako mi je dosadno. Kunem vam se, umirem od dosade!
Hej! Tata! Stari! Halo?
Koliko novca ti dugujem?
1000 lira? Čovječe!
Dobra večer. Kebab od piletine ili janjetine?
Što to govoriš, stari?
Kakav je to san?
-Držiš li se, sine? -U redu je, stari. Bog te blagoslovio.
Nemoj pasti, sine.
Što ti misliš, tko sam ja? Bez brige.
Odlazi, ne stoj tu. Što gledaš? Goni se!
-Zvat ću te kad završim s vježbanjem. -U redu, sine.
Slušaj, seko. Ljutiš se kad to kažem,
ali on nije normalan.
Možda ga trebate odvesti liječniku.
Zašto tako govoriš, Azize?
Kad bi ubio nekoga od nas, ne bi išao u zatvor jer je dijete.
Mi bismo bili žrtve.
O čemu ti to ovako rano ujutro, Azize?
Rastužuješ me.
Stvarno si mu drag. Po cijeli dan govori o tebi.
Ne govori tako.
On kreće u školu dogodine, zar ne?
Da, kreće.
Stvarno ne znam kako ću ga poslati u školu.
-Da ga pošalješ u internat? -On je samo dijete.
-Možda negdje na jugoistok? -Nema šanse!
Kažu da je Kars super grad,
s mnogo divnih mjesta. Ruševine grada Ani i tako dalje.
Možda može biti dječji radnik u autoindustriji.
-Brzo bi se prilagodio. -Azize, jesi li poludio?
Nisam ga mogla poslati ni u vrtić.
-Nema šanse! -Ne?
Nikad!
Zašto šutiš Kamuş?
Lijepo smo razgovarali.
Ni smrt nas nije razdvojila, što nam se dogodilo?
Što se ondje događa?
Onda?
Viđaš li se s nekim?
Toliko smo godina bili partneri.
Možeš mi sve reći.
Mislim…
Radiš to iz inata?
Zbog gđe Vildan?
Nisam htio ništa raditi bez tvog znanja.
Što sam trebao učiniti?
Nisam ti ništa skrivao.
Ni kad si bila živa ni nakon tvoje smrti. Jesam li nešto krivo učinio?
Draga Kamuş…
„MORAŠ BITI ODLUČAN DA BI NEŠTO POSTIGAO.” ELON MUSK
Zovi onda svoju curu.
Molim?
Mislim, na skijalište. Onu s kojom se družiš kod mene.
Može s nama na skijanje.
Ne, stari.
Neće htjeti.
Jesi li se sinoć dobro zabavio?
Bilo je zaista nevjerojatno.
Puno ti hvala.
Htio sam te nešto pitati.
Sutra ideš na skijanje s Aybike.
Mogu li se s njom družiti…
kod tebe?
Kuća će ti ionako biti prazna, zar ne?
Onda?
Bro?
Bro.
Naravno. Nema problema.
Kakav si ti čudan čovjek.
Zašto?
Mislim, ne znam…
Što?
Družio si se s djevojkom, ali nisi ostavio nered.
Oh! Pa…
Ja sam fin.
Tako fin.
Što ti radiš?
Canere. Što ima?
-Dobro, ujače. Što radiš? -Ništa. Posao i te stvari…
Mislim, što si radio ondje unutra?
-Ništa. -Ništa?
Da.
Mislim…
Samo lunjam uokolo.
Samo lunjaš po sobi mojih roditelja?
-Samo sam bacio pogled. -Pogled?
Da.
Samo si bacio pogled na privatni život mojih roditelja?
Što ti to radiš?
Onda? Što si ti umišljaš?
Dođi.
-Kamo? -Dođi sa mnom.
-Kamo? -Hajde.
-Mama. -Canere.
Izvuci ovu šipku.
-Zašto? -Izvuci je. Hajde, ujače!
Ne mogu je dohvatiti. Hajde više!
U redu, daj mi je.
Što ti sebi umišljaš?
-Imaj malo poštovanja! -Onda?
Canere! Seko!
Seko! Dođi ovamo! Seko!
Kamuran.
Kako je moja Kamuş?
Jesi li ga kupio?
Vidio sam onog tipa.
Tipa s prvog kata.
Kako se zove onaj psovač?
Rekao je: „Tvoja žena…”
-Erbile! -Što?
-Jesi li ga kupio? -Nisam. Ljekarnik nije bio ondje.
Nisam se htio družiti s njegovom pomoćnicom. A onda…
Gdje je vrećica?
Pa… Kakva vrećica?
Nisi došao kući s vrećicom? Čula sam šuškanje.
Kupio sam jogurt u trgovini.
Ostali smo bez jogurta.
G. Erbile, mogu li ići?
Naravno, dušo. Hvala ti.
Gđo Kamuran, vidimo se sutra.
-Laku noć oboma. -Laku noć. Vidimo se ujutro.
-Erbile. -Dušo.
Želiš li juhu?
Stani, čekaj malo.
-Erbile. -Da, dušo?
Ubij me, dušo.
Ne govori to, Kamuran, molim te. Ne budi takva.
Učini to.
Nemoj, Kamuran. Što bih ja bez tebe?
Dosta mi je.
Lijekovi su ti pomutili pamet.
Sutra ću razgovarati s liječnikom. Hajde.
Idem po tvoju juhu. Znojiš li se, dušo?
Presvući ću te.
Stani, čekaj malo.
Draga moja Kamuş…
Pojedimo sad ovu juhu.
Hajde, dušo.
-Otvori usta. -Grožđe…
-Tko?
-Grožđe. -Tko je to?
-Želim grožđe. -Kakvo grožđe?
Crno grožđe.
Gdje da ga nađem u ovo doba godine, Kamuran?
-Možeš ga naći. -Ne mogu, dušo. Gdje?
Crno grožđe? Sada? Što se događa?
-Želim ga! -Što? U redu.
-Potražit ću ga sutra, kad dođe sestra. -Sada!
Molim te, Kamuran. Gdje ću naći crno grožđe u ovo doba noći?
Stvarno ga želim.
Trgovina pokraj kuće mojih roditelja sigurno ima grožđa.
Tvojih roditelja? U Kuruçeşmeu? U trgovini pokraj džamije?
Kamuran, jesi li poludjela? U ovo doba…
Da te ostavim samu u ovo doba noći?
Potražit ću ga sutra, kad dođe sestra.
-Otvori usta. -Sada.
U redu.
Vozite natrag. Vratite me ondje gdje ste me pokupili! Brzo!
Oh! Kamuran!
Kamuran!
ADİL SOYLU - POČIVAO U MIRU
Ne tako, Erbile. Trebaš obrisati mokrom krpom.
Erbile! Nemoj tu stajati! Idi u kupaonicu,
uzmi krpu s perilice rublja i smoči je.
Lijepo to obriši.
Idemo.
Kamuran?
Čovječe!
Malo smo porazgovarali, zar ne, Canere?
Bilo mi je drago. Želiš li ponekad ovako razgovarati sa mnom?
Vidjet ćemo. Ne želim vam davati lažna obećanja.
Vidjet ćemo.
Da.
Razgovarat ću s tvojim roditeljima.
Ondje su neke knjige koje bi te mogle zanimati.
Zar nemate tablet?
Kakve knjige, stari?
Da.
G. Rıza, gđo Rüya…
Volio bih da imam dobre vijesti, ali nažalost…
stvar je vrlo ozbiljna.
Što mu je, doktore?
Caner je…
Nažalost…
Kreten.
U redu je, dušo.
Ne viđamo to često u tako ranoj dobi.
Inače se to javi tek u pubertetu.
Počne u školskoj dobi.
Postane dio njihovog karaktera kroz izloženost popularnoj kulturi.
Onda…
Koliko je bolest uznapredovala? Možemo li išta učiniti?
Da vas barem mogu ohrabriti, ali simptomi su, nažalost, zastrašujući.
Ima prljav jezik.
Misli da je popio svu pamet svijeta.
Nažalost, on je pravi kreten,
usprkos ranoj dobi.
KAMERA 1
Kamuran!
Došla je gđa Vildan.
Ne znam što želi.
Kako je mogla… Zanimljivo.
To je žena o kojoj sam ti govorio.
Što ćemo sada?
Kamuş?
Gđo Vildan?
Napravila sam vam juhu. Od kostiju.
Spominjali su vas u uredu.
Gotovi ste, zar ne?
-Jeste li gotovi? -S čime?
Sa životom. U krivu sam?
Ah, to. Ne, u pravu ste.
Umrijet ću.
-Počivajte onda već u miru. -Puno vam hvala.
Vidjet ćemo. Liječnici kažu da ću umrijeti u lipnju.
Nemam vam ništa za ponuditi.
-Rano je. -Što ćete, to je Božja volja.
Ne, da mi nešto ponudite.
Smijem li ući?
Oprostite. Naravno. Žao mi je. Uđite.
Molim vas, uđite.
Na brzinu ću skuhati čaj.
Ne mogu piti na brzinu skuhan čaj.
Bude mi zlo od njega.
A ima i loš okus.
Kad proključa, treba smanjiti vatru.
Svi imaju teorije. Ali treba kuhati 18 minuta.
-Stvarno? -Ali ako je čajnik hladan…
-Mora kuhati 25 minuta. -Da.
Neću dugo ostati.
-Ne želim vam tratiti vrijeme. -Da.
Idete u krevet?
Još ne.
Krenuo sam u kuhinju po malo vode.
Toliko ste se potrudili oko mene.
Pa… Hvala vam još jednom.
Erbile.
Kamuran.
Čaša vode nije dovoljna.
Donijela ti je juhu.
Donesi nešto iz slastičarnice iza ugla.
I kupi limunadu.
Kamuran,
reci mi ako ti nije ugodno. Objasnit ću joj.
Nisam znao da će doći.
Nemoj! To bi bilo nepristojno.
Hajde, dušo.
Poslušaj me. Kupi kekse
i neke slane grickalice.
I izvadi komplet za čaj koji smo donijeli iz Amerike.
Nemoj sve iznijeti u kutiji iz slastičarnice!
Oh, Kamuran! Šutjela si, a sada govoriš!
Izvolite.
Ispričajte me na pet minuta.
Brzo se vraćam.
Što se događa?
Samo na pet minuta. Osjećajte se kao kod kuće.
Rekao sam pet minuta, ali možda će potrajati.
Sedam ili osam minuta. Najviše deset.
Računam onda deset.
Recimo 12. Dizalo je pokvareno. Trebam se popeti četiri kata.
-Moramo… -11?
Kako da vas pogledam u oči ako prekršim obećanje, gđo Vildan.
-Vildan. -Što sam rekao?
Gđa Vildan.
Ne morate mi govoriti „gđo“.
Da.
Onda ću vikati na trgu Taksim.
Rekao je da trebam odbiti 5000 lira.
Onda sam ja rekao: „Ako ga ne želiš, ne kupuj.”
Zar ne?
Čist je. Bez ogrebotina. Bez prometnih kazni.
A on će meni: „Trebate odbiti 5000 lira.
Jer kvake nisu originalne.
Ako nađete izvorne kvake…”
Vrijeme kreće kad izađete iz stana?
-Kakvo vrijeme? -Onih 12 minuta.
Ah, da. Oprostite.
Ne štedite ga, gospođice.
Želite li još nešto?
Ne. Limunada je unutra?
U plastičnoj je boci. Neće se proliti.
Nema problema. Torta, limunada…
Želite li svjećice?
-Što? -Svjećice?
Ne. Zgrada ima agregat.
Ugodan dan.
Valjda nije prošlo više od 12 minuta!
Gđo Vildan?
Sram te bilo!
I mrtva se ponašaš kao dijete!
Ni dijete to ne bi učinilo.
Ništa ti ne skrivam.
Mislim… Rekao sam ti, zar ne?
Rekao sam da mi se sviđa gđa Vildan.
Nisam li ti rekao?
Ne radi to, molim te. Umoran sam.
Iscrpljen sam.
Kad se ovako ponašaš…
Lako za to što ne govoriš, ali zašto zatvaraš oči?
Dragi Bože.
Kamuş.
Svira naša pjesma!
Oh, Kamuş.
Ništa više ne razumijem.
Ako već ne govoriš, pokaži mi put, daj mi znak, učini nešto!
Za Boga miloga! Kako da ti se iskupim? Kako…
Kako da doprem do tebe? Molim te, daj mi znak, Kamuş!
Postoji još jedna mogućnost
Je li to smrt, što misliš?
Reci mi, dušo, što kažeš?
Postoji još jedna mogućnost
Je li to smrt, što misliš?
Reci mi, dušo, što kažeš?
Sjedinjenje s tobom drugi je svemir
Ti vrijediš za cijeli život
Sjedinjenje s tobom drugi je svemir
Ti vrijediš za cijeli život
Zauzet si?
Pomalo jesam, ali…
Dobro…
U redu. Navratit ću kasnije.
Dođi da te zagrlim.
Mislim…
Obavi to što moraš,
navratit ću kasnije.
Poslije ću, nema problema.
Ako ti ikako mogu pomoći, možemo to zajedno učiniti.
Premlad si za to.
Još si dijete.
Radiš nešto neprimjereno?
Za monoteističke religije, da.
Religije?
Želim tebi i tvojim bližnjima dug i zdrav život, Azize.
Što?
-U mom snu. -U tvom snu?
Rekao si ovako nešto u mom snu.
Vidio si me u snu?
-Ne, bilo je i drugih, ali… -U redu je.
Dobro, onda te neću zadržavati.
Obavi taj svoj posao.
Samo sam svratio…
Bio si dobar, Azize. Jako dobar.
Da.
Dobro, bit ćemo u kontaktu.
Pa…
-Vidimo se poslije. -Azize.
Da?
-Zdravlje je… -Na prvom mjestu.
Da, to si mi već rekao.
-U snu? -Ne. Pred vratima, baš ovako.
Bio sam dobar!
Da.
Dobro.
Vidimo se.
Zbogom.
Bravo za mene.
KAMURAN ÇINAR - POČIVALA U MIRU
Nema ga više.
On je tako želio.
Da je bar želio nešto drugo.
Dragi Azize,
ako čitaš ovo pismo,
mora da me više nema.
Moja kuća je tvoja.
Oduvijek si htio mjesto gdje možeš biti sam.
Ondje možeš biti sam.
U toj sam kući deset godina bio sam. Sad je na tebi red.
Pa da te vidimo…
Zašto si ga ovdje stavio, Erbile?
Mogao sam mjesecima ne otvoriti ladicu!
Stari.
Čovječe.
Nema ga više?
-Da. -Sigurno?
Evo, stari.
Tvoja je.
Što je to?
Ključevi moje kuće. Što radiš večeras? Želiš li se družiti, ja ću biti vani.
Možeš biti ondje sam. Ili s nekim…
Puno ti hvala.
Ali to više nije potrebno.
-Što? -Mislim…
Neću više dolaziti k tebi.
Ali zaista sam ti zahvalan.
Zašto?
-Otvorio si mi vrata svoje kuće… -Mislim, zašto? Što se dogodilo?
Prekinuo sam s njom.
Nećeš više dolaziti?
Mislim da neću.
-Nikada? -Da.
Kažeš, gotovo je?
Kakav krasan život!
SNIMKE AZIZA
AZIZ MASTURBIRA
AZIZ PLEŠE 1
VEOMA SMIJEŠAN PLES 3
UČITAJ SNIMKU
#SNIMKE AZIZA - UČITAVANJE
Dragi Azize,
ako čitaš ovo pismo,
mora da me više nema.
Moja kuća je tvoja.
Oduvijek si htio mjesto gdje možeš biti sam.
Ovdje možeš biti sam.
Po meni ne smiješ biti toliko sam. Malo da, ali ne previše.
Ako želiš biti sam, naravno, budi sam,
ali ne previše.
Možeš biti sam neko vrijeme. Recimo, deset dana.
Ili 15 dana.
Svejedno koliko, ti odluči.
Možeš biti sam deset ili 20 dana. Ili možda mjesec dana.
Optimalno. Razumiješ li me?
Ovo je moje mišljenje. Ti odlučuješ.
Ali ne želim ti se miješati u život.
Samo kažem. Ti ćeš to sam prosuditi.
Na stoliću u dnevnoj sobi nalazi se kutija sa slatkišima.
Jedi moje bombone i sjeti me se.
Mislim, onda kad ne želiš biti sam.
Otvori kutiju sa slatkišima.
To je Aziz!
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica?
Rekao si da je nećeš skidati. Gdje je ogrlica? Rekao si da…
Evo je! Zašto sam te morala 40 puta pitati?
Jako volim ovu ogrlicu, tako ti dobro stoji!
Nemoj je nikad skidati. Ne samo zato što ja to želim,
već zato što i ti to želiš. Ako želiš…
Dehidrirala sam.
-Da popijemo nešto? -Dobro.
Htio si mi nešto reći?
Hajde, reci mi o čemu se radi. Slušam.
Azize!