Din episoadele anterioare…
Eu și Trevor avem bilete la concert.
Nu iese în timpul săptămânii și nici tu n-ar trebui să ieși.
Înțeleg ce joc jucați.
- Ai grijă! O să ți-o ia cineva. - Doar dacă-i dau voie.
- Ce veselă ești! - E efectul Nick.
Suntem doar prieteni.
- Crezi că te place? - Așa cred.
- Vrei să vii pe la mine? - Nu pot, mă văd cu cineva.
Cu cineva? Sună interesant.
Da. Poate-ți povestesc mai târziu.
- M-ai mințit. - Și pe mine.
Emma e cu un băiat!
- Ai încredere în mine? - Deloc.
Pentru ce nu e vina nimănui?
Încălcarea proprietății.
Cu el? Ești o răzgâiată!
Dintr-un ticălos ai devenit o glumă proastă.
- E totul în regulă? - Nu știu.
- Te puteam ajuta. - Samantha?
Samantha!
- Atacurile de panică sunt reale. - Ce ai de gând să faci?
Am…
Ce-i asta? „Evacuare obligatorie.”
- Bine. - Veniți! Pe aici!
Focul a scăpat de sub control și continuă să se răspândească.
Vă vom anunța unde sunt noi centre de evacuare când vom afla.
- Veniți aici! - Instalați-le…
- Venim… - …să știe unde stau.
- Mergem aici. Hai! - Păstrați-vă calmul!
Pentru îngrijiri medicale duceți-vă acolo!
Dacă aveți nevoie de hrană sau odihnă, instalăm paturi aici.
Bună! Cum te cheamă?
Holly!
- Da. - Vino!
- Tu cine ești? - Nu-mi spune cum o cheamă.
Bună! Ce s-a întâmplat?
- Am o bubă rea. - Da? Am un plasture pentru buba ta.
Lăsați telefoanele! Ajutați-i pe oamenii ăia!
- Unde-i sunt părinții? - Nu știu. Poate afli tu.
Eu îi pun plasturele. Caută-i tu!
Încerc să rezolv o criză. Cum ești femeie…
Bine. Mă ocup eu.
Zi-ne cum te cheamă, ca să-ți găsim mama. Poți să-mi spui cum te cheamă?
Cooper!
- Mulțumesc din suflet! - Cu plăcere.
Ce vrei? Eu am găsit-o. De ce ești așa de sensibilă?
De ce ești mereu un…
ANTRENORUL
E cel mai mare incendiu din ultimul secol.
Aș vrea să fie și ai mei aici, nu evacuați la club.
Mama s-a evacuat la Four Seasons, în Santa Barbara.
Doamne! Focul se răspândește.
- E sfârșitul lumii! - Termină!
Anxietatea ta o agravează pe a mea. Nu dau de mama.
Nu mai fiți prăpăstioase! E mai rău așa.
Cum să fie mai rău? Am putea muri. Mai rău nu se poate.
- Afirmațiile astea nu ajută. - Nici fluierul ăla nu ajută.
Nu vă enervați că ne temem!
- Ați văzut știrile? - Nu vă e frică?
Am învățat din copilărie să nu las frica să mă controleze.
- Pare o poveste. - O spun altă dată.
Să ajutăm evacuații!
Orice dispute ați avea între voi sau cu mine, le lăsăm acum deoparte.
Ne trebuie pături, perne și paturi.
- Emma! - Sigur. Fac orice pentru Holly.
- Destiny… - Eu mă ocup de apă.
Bine. Voi veniți cu mine! Oamenilor le e foame.
- Vrea să antreneze focul să plece? - De ceva vrea el să scape…
Samantha!
Te simți bine?
- Se vede? - Nu.
Uneori te simți mai bine dacă îi ajuți pe alții.
Vrei să ne implicăm?
- Da. - Bine.
Vreți apă?
- Da, mulțumim! - Poftim!
Mulțumesc!
Poți să repeți? N-am prins evacuații în cadru.
- Ce faci? - Documentarele cu dezastre atrag premii.
- Trebuie să muncesc pentru ele. - Ce filantroapă ești!
- Mulțumesc! - Bună!
Am un mesaj de la mama. Sunt în siguranță, sunt la centrul de recreere.
Ce ușurare! Îmi pare rău, dar trebuie să plec.
Să pleci?
- Unde? - Să-l iau pe Stark.
Tata e plecat, mama e aici și el e singur acasă.
Cine e Stark? Ai filmări cu el?
E câinele lui. Du-te și citește o carte!
Uite-l! Ăsta e.
- E adorabil. - Da.
Nu pleci nicăieri. Suntem într-un centru de evacuare.
Oamenii vin aici, nu se duc înapoi în incendiu.
- Eu plec. Nu-l las acolo. - Mama ta știe?
- Nu. Și nici nu-i spun. - Păi…
- Și nici tu! Ar face o criză. - Normal!
- Ne vedem mai târziu. - Stai! Vin cu tine.
După mine!
- Ce naiba faceți? - Ce bună e!
- Mâncăm înghețată. Vreți? - Nu.
Cărați-vă! Măturați sau ceva!
Ce facem?
Avem măsline, castraveți murați, tăieței…
- Avem unt. - Unt.
- Tăieței cu castraveți și măsline în unt? - Știi ce facem?
Spaghete prăjite. Îmi făcea mama când eram mic.
- Cu zahăr pudră. - E nevoie de o intervenție.
Ava, fierbe apă! Dați-i niște oale!
- Caută farfurii de carton! - Nu știu dacă pot fi de folos.
Mai ai o mână, nu?
La treabă!
- Hai! - Aveți treabă și cu noi?
Da. Nu mai face fața aia tâmpă!
- Bine. - Faceți curat aici!
E treabă serioasă.
POMPIERII FAC EFORTURI SĂ IZOLEZE INCENDIUL
E înfricoșător. Nu pot să cred!
- Bună! - Bună!
- Ești ocupat? - Depinde cine întreabă.
Trebuie să găsesc paturi, pături și perne.
- Vii cu mine? - Da.
Hai, mai repede! Oamenilor le e foame.
Arată bine.
Louise, astea sunt arse. Spaghete arse! Trebuie să fie prăjite.
Ia-o de la capăt!
- Abia sunt în stare să fierb apă. - Nu te cred.
Nick, crezi că e fiartă?
Da, pare în regulă.
- Nu mă descurc cu amândouă deodată. - Te ajut eu.
Eu și Nick plecăm. La revedere!
Halal ajutor!
Stai! Credeam că mai stăm împreună.
Eu… El…
- A plecat fără să mă salute. - Poate era ceva urgent.
Poate își caută familia. Sau s-a dus la baie.
Serios, ce-i cu el? Abia m-a băgat în seamă.
- Trebuie să DR. Să definiți… - Relația. Știu ce înseamnă.
- Dar nu știu dacă avem o relație. - Da, probabil că încă te urăște.
Nu, trebuie să pui piciorul în prag.
Nick e cel mai sexy tip din lume.
Și acum e într-o școală plină de fete. Nu apucă seara singur.
E prima oară când nu o spun sarcastic, dar ai dreptate.
- Îmi refac machiajul și vorbesc cu el. - Nu uita de luciul de buze!
Încă două? Bravo!
Ava și Louise? Fugi de aici!
Ce rău îmi pare pentru tine! Umbli cu cele mai sexy fete din școală.
Hai, frate!
- Dnă antrenor! - Băieți! De ce stați aici?
- Multă lume are nevoie de ajutor. - Sigur că da.
- Hai! - Vino!
Tu nu, Nick.
E doar părerea mea, dar nu mi-ai plăcut în Beth Macbeth.
Poftim?
Scuze, vorbeam cu Harper.
Fii serios! Ar trebui să căutăm perne.
- Ai dreptate. - Știu.
- Vorbește tu cu ea! - La revedere!
„Nu deschide!”
- Specialitatea noastră. - Chiar că da. Dă-mi voie!
- Mulțumesc - N-ai pentru ce.
Deci…
Să îndrăznesc?
- Cred că da. - Și eu.
Doamne! Nu!
- Te simți bine? - Da.
- Da? - Mă simt bine.
- Ar trebui să ne întoarcem. - Eu aveam alte planuri.
Serios?
- Da. - Bine.
- Dar tu ai zis să ne întoarcem, așa că… - Nu…
- Nu te lua după mine! - O să fac ce ai spus.
- Deci… - Am fost…
Trimite-i la Westbrook, căpitane!
Găsim loc pentru oricine are nevoie de adăpost.
Voi trei… Pe bune? Acum? E o situație de urgență.
Ce mai e?
- Korn! - Ce?
- Vrei să arzi centrul de evacuare? - Situația e sub control.
- Sigur? - Mă descurc în crize.
Domnișoară Thomas, urăsc să fiu turnătoare.
Nu prea cred. Dar spune!
Cred că vreți să știți că Trevor s-a dus să-l salveze pe Stark.
- Poftim? - Câinele dumneavoastră.
- Știu cine e! - Nu eram sigură.
Sunt Trevor. Nu pot răspunde. Lăsați un mesaj!
Îl omor!
- S-a dus și Destiny. - Poftim?
- Bine. - Ăștia doi se duc în mijlocul flăcărilor?
- Mă duc după el. - Nu, e periculos. Te rog!
Korn, ești părinte.
- Spune-mi că mă înțelegi. - Te înțeleg.
Tu ești șeful. Încearcă să nu arzi școala!
Ai grijă!
Haide!
- Dați-i drumul! - N-avem unde să mergem.
Încetează!
Pe bune?
Nu mai claxona! Nu mergem mai repede așa.
Trebuie să încerc ceva. De ce nu se dau?
Poate că asta zic și ei despre noi. Mai bine ne întoarcem.
La o parte!
Întoarce!
- Nu ne întoarcem. - Poftim?
- Nu ne întoarcem. - Ce…
- Ce faci? - Așa n-am nicio șansă. Mă duc pe jos.
- Unde te duci? - Trebuie să-l salvez!
- Poftim? Ești nebun? - Da!
- Poftim? - Treci în mașină!
Doamne… Trevor!
- Nu e ce credeți. - Bine. Ești cu Louise?
- E oarecum ce credeți. - Ești cu Ava?
- Bine. E ce credeți. - E ce cred.
- Nick, nu e în regulă! - Ce să fac? Îmi plac amândouă.
Ava e ambițioasă și dură,
dar Louise și eu… Nu știu. E o conexiune între noi.
- Nu știu pe care s-o aleg. - Te înțeleg, ți-e foarte greu.
Nu-i așa? Dacă află că mă văd…
Când o să afle, Nick. Pentru că o să afle.
- Nu le spuneți! - Mă pui într-o postură foarte dificilă.
Sunt antrenoarea ta, dar țin la fetele astea.
Bine. Te las până diseară să le spui.
- Altfel o fac eu. - Ce să faci?
Nimic. Du-te!
- Ce faci? - O caut pe Emma.
Trebuia să aducă pături, să le împărțim.
- Ce? - Cred că am văzut-o cu Jackson.
- Jackson? - Da.
- Unde? - Lângă sala de teatru.
Jackson!
DEPOZIT DE RECUZITĂ
- Eram încuiați. - Dle Korn…
- Tu ai încuiat-o! - Bună încercare, dar nu.
- A fost o greșeală… - Afară!
Nu m-ai auzit? Pleacă!
- Pot să spun ceva? - Nu, nu poți. Afară!
- Îți scriu. - Ba nu-i scrii.
Tu du-te și ajută oamenii din sală!
- Ce e? - Eu…
Mă uit la ei și nu știu ce să fac. E prea multă suferință. E copleșitor.
Deci n-ai curajul să te duci acolo? Ți-e frică.
- Du-te și stai în biroul meu! - Nu-mi spui tu ce să fac!
- Tocmai am făcut-o! Du-te! - Incredibil!
Cui îi scrii?
Chiar ție.
Serios? Ce voiai să-mi spui?
Că…
Tu ce voiai să-mi spui?
Bine, o spun.
Simt că există o legătură între noi și mă întreb ce înseamnă.
Despre asta voiam să vorbesc cu tine.
Bine. Tu ce părere ai?
Dar tu ce părere ai?
Mă gândeam că am putea fi oficial împreună.
Dar numai dacă asta vrei și tu.
La asta mă gândeam și eu.
Bine. Tare!
Tare!
- A reacționat mai bine decât mă așteptam. - N-am putut să-i spun.
Se pare că o să mă despart de Ava.
La treabă!
Harper! Bună!
- Carolyn, ești în cadru! - Te-am căutat. Te simți bine?
M-aș simți și mai bine dacă ai ieși din cadru.
Mulțumesc! Bine…
- Poftim, domnule! - Nu-mi place asta.
- E aspră. - Ghinion! Avem rezerve limitate.
E o școală bogată. Cum să aveți rezerve limitate?
Dacă n-o vreți, sunt alții care…
Cu cine crezi că vorbești, băiețel cu pături?
- A fost o zi grea. Liniștește-te! - Ascultă…
Bună ziua! Cum vă numiți? Eu sunt Samantha.
- Eddie. Ed. - Mă descurc, Samantha. Poți să pleci.
- Ce zi grea, nu, Ed? - Da.
Știi ce mi-ar prinde bine mie? Niște spaghete prăjite.
Sună ciudat. Sunt bune?
- Da, eu le-am făcut. - Puteți să-i aduceți o porție?
Bine.
E rețeta băiețelului cu pături, dar fiți deschis la minte!
Vreți să luați loc?
- Știu că sunt clipe de incertitudine. - Da.
N-am decât o rulotă. Și nu știu dacă mai e întreagă.
Fiecare „dacă” naște un „dacă” și mai mare.
Mă înțelegi.
Mulțumesc, domnișoară!
Ești primul om care face un gest frumos pentru mine azi.
Toți avem necazuri, Ed.
- Poftim! - Ce copil grozav!
Da.
- Chiar s-a întâmplat asta? - Da.
- Și ce s-a mai întâmplat? - A ratat aruncarea.
- Serios? - Da. Eu strigam: „Haide!”
Ce haios ești!
Zach, cred că te caută antrenoarea Holly.
- Pe curând! - Pe curând!
Sunteți foarte apropiați.
Ia te uită! Ești gelos.
- Poftim? - Da.
- Mă rog… Nu-mi pasă. - Sigur…
N-ai de ce să fii gelos. Nu suntem un cuplu.
Poate că ar trebui să fim.
Bine.
Bine…
La mulți ani
La mulți ani, fiica mea preferată!
Când eram mic și mă temeam de întuneric, mama mă adormea cântând la chitara asta.
„Somewhere Over the Rainbow” era preferata ei.
E unul dintre puținele lucruri de la ea. Și ți-o dau ție.
Pentru că ai o voce deosebită și vreau s-o audă toată lumea.
Te iubesc foarte mult.
AGFP. Tatăl tău preferat.
Uită-te la ea!
Și tu te temeai că n-o să facă față problemelor adevărate.
- Pare fericită. - Așa e.
- Pentru că-i face pe alții fericiți. - Da.
Și o face zâmbind, nu țipând.
- O invidiez pentru asta. - Nu-i nevoie. Ai putea s-o faci și tu.
Incendiul s-a extins în canion.
- Peste 40 de clădiri distruse. - Uite!
Alte sute sunt în pericol. Incendiul a traversat autostrada 5.
Oficialitățile spun că centrul orașului La Jolla e în pericol.
O să fie o noapte grea.
Am aflat că echipaje de pompieri din Chula Vista, San Diego,
National City și Hartland ajută în lupta cu flăcările.
Trevor, stai! Ce facem?
- Abia mai respiri. - N-am nimic. Aproape am ajuns.
Nu e un joc, e realitatea! Nu poți să…
- Urcați în mașină! - Nu mă cert cu tine.
Exact! Urcați în mașină și ne întoarcem la școală!
- Nu vreau! Îmi fac griji pentru Stark. - Nu…
O să supraviețuiască. Tu ești fiul meu!
Te iubesc, urcă în mașină!
Ascult-o pe mama ta, Trevor! Are dreptate. Urcă în mașină!
O să fie bine. Îmi pare rău pentru Stark.
- Te ascunzi? - Da. Iau o pauză.
Ăsta o să te ajute.
Whisky vechi de 18 ani.
L-am primit cadou după al doilea titlu. Îl țineam pentru o ocazie specială.
Da? Cum ar fi un dezastru natural?
- Să bem pentru asta! - Noroc!
Veștile sunt proaste, Marvyn.
Nu-mi place să recunosc, dar sunt un pic îngrozită.
- Revino-ți! - Din teamă?
- Da. Dacă cedezi, o să te distrugă. - Asta crezi?
Da. Știu sigur.
E a doua oară când spui asta azi. Ce înseamnă asta?
- Ce? - Relația ta cu frica.
Spune-mi!
Mama a murit când eram mic.
Și a fost…
Cum se cheamă? A fost o boală îndelungată.
A fost cumplit. Se chinuia, dar nu se dădea bătută.
A luptat din greu până la final.
În ziua în care a murit eram în fața ușii ei.
Tata mi-a spus:
„Fiule, du-te și ia-ți rămas-bun. S-ar putea să fie ultima ocazie.
Nu ceda în fața fricii.”
Am încercat să…
Am încercat să intru, dar n-am putut. Nu-mi puteam mișca picioarele.
Și avea dreptate.
N-am apucat să-mi iau rămas-bun pentru că a murit.
Tata m-a făcut laș.
Și avea dreptate.
Când am devenit și eu tată
mi-am dat seama că nu conta că eu nu mi-am luat rămas-bun.
Ea nu apucase să-și ia rămas-bun de la fiul ei.
Și cred că asta i-a frânt inima.
Am spus: „Gata, de acum înainte nu mai cedez în fața fricii!”
Și nu m-am iertat de atunci.
Marvyn… Erai doar un băiețel!
E în regulă să te temi. Chiar e!
Nu e o slăbiciune. Nici măcar acum.
Nu trebuie să fii mereu puternic.
- Când putem pleca acasă? - Nu știu!
- Dacă mai avem case! - Nu ajung paturile!
- Ea de ce are două pături? - Nu știu.
- Am stat aici toată ziua… - Liniștiți-vă!
- Liniștiți-vă, doamnă! - Cu ce ajută asta?
Vă rog!
- Vă aduc o pătură. - Știi câte pături am?
- Marvyn, vino! - Ce se întâmplă? Pe rând!
Vreau să merg acasă!
Știu, scumpo. Mergem când o să fim în siguranță.
- Se simte bine? - Este…
E prea mult pentru ea. Pentru noi toți.
- Vrei să-ți cânt ceva? - Pe rând!
Da, vreau să vă dau…
Bine…
De ce vă răstiți la mine?
Mulțumesc!
Cum te simți?
- E o nouă zi. - Da.
- Mulțumesc pentru tot! - Succes!
La revedere!
Baftă! Te simți bine?
- Bine. - Hei!
Tată, putem pleca acasă.
- Toți. - Excelent!
Bine.
Bună! Se simte bine?
Da. Mi-e teamă de ce o să găsim acasă.
Și mie. Baftă!
- Mulțumim! - Pa, scumpo!
- Mă duc să-mi iau lucrurile. - Bine.
- Nu-ți face griji! O să fie bine. - În regulă.
Ai grijă pe drum!
- Și tu. - Emma!
Mulțumesc!
O să fie bine, dragule.
- Bine. Am ajuns. Du-te! - Bine. Am plecat!
- Ce faci? - Doamne!
Ce curajos ești!
Atmosfera a fost mai neplăcută între noi.
Îmi pare rău, Emma! Am fost prea aspru cu tine.
Și mie. Îmi pare rău.
Când se întâmplă așa ceva
ajungi să te întrebi ce e important și ce nu.
Am fost mândru de tine aseară.
Era haos, iar tu ai cântat o melodie și i-ai liniștit pe toți.
A fost magic.
Mulțumesc! Și mulțumesc pentru chitara frumoasă!
- Voiam să ți-o dau de ziua ta, dar… - Da.
Îmi cântai melodia aia când eram mică și nu dormeam.
- Serios? - Da, așa am învățat-o.
- Cântecul preferat al bunicii tale. - Îmi amintesc.
- Încă mai crezi că semăn cu ea? - Ai zâmbetul ei.
Tată…
O să fie bine.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru