‎UN SERIAL NETFLIX
‎FLORENȚA, ITALIA
‎TOAMNA, ANUL 2000
‎Sloane? Eu sunt Amy.
‎Benvenuta a Firenze! ‎Hai sus!
‎Bine.
‎O secundă…
‎Așa!
‎De unde ești?
‎Din Texas.
‎Faptul că sunt aici e o minune.
‎Vreau să văd tot. ‎Pe David al lui Michelangelo,
‎catedrala de la Duomo, ‎Galeria Uffizi, Ponte Vecchio…
‎Și în a doua săptămână ce faci?
‎Florența și Europa au comori ascunse.
‎Fac orice cât e gratuit.
‎Fă-ți rost de gagic! Distracție gratuită.
‎Eccoci!‎ Am ajuns la apartament.
‎Mersi! ‎Grazie!
‎Stai!‎ ‎Celălalt număr al meu, de la bar.
‎Am un sfat. Evită americanii! ‎Ei nu o să-ți arate adevărata Florența.
‎Bine.
‎Fără americani!
‎- Știam eu că suntem trei. Caroline. ‎- Amy.
‎Studiez la Emory ‎și sunt înscrisă în Alpha Phi.
‎Eu, la Brown. Și la Drept, Georgetown.
‎- Lindsay, Mount Holyoke. ‎- Amy.
‎Ție îți rămâne ultima cameră. E în spate.
‎În următoarele șase săptămâni, ‎vom porni de la David,
‎dar vom merge spre începutul Renașterii.
‎Care dintre voi a auzit ‎de sindromul Stendhal?
‎Frumusețea i-a înnebunit pe artiști. ‎Atât de puternică, atât de copleșitoare.
‎Unii au crezut ‎că nu o să egaleze acea capodoperă,
‎așa că s-au aruncat de pe Ponte Vecchio ‎ca să își curme zilele.
‎De aceea e important ‎să vă găsiți stilul personal aici.
‎Mă interesează originalitatea. ‎Și o perspectivă autentică.
‎Asta căutăm ‎când facem selecția studenților
‎care o să își expună lucrările în galerie ‎la finalul acestui program.
‎Vrem cele mai bune opere.
‎Fiți curajoși!
‎- Alo? ‎- Bună, Zora! Sunt eu. Sunteți toți acolo?
‎Face tata grătar de Ziua Muncii. ‎Tot cartierul e aici.
‎- Tot furioși? ‎- Încearcă să fie înțelegători.
‎Lumea de aici nu pricepe ‎de ce plătești ca să înveți despre artă.
‎- Deci tot furioși. ‎- Nu, mai degrabă consternați.
‎- Tată! A sunat Amy din Italia! ‎- Dacă vrea bani, nu-s acasă!
‎Spune-i că stau doar șase săptămâni!
‎Nu pleacă Dreptul nicăieri. ‎O să mă întorc.
‎Și nu o să le mai cer bani. ‎Mă ocup eu de costuri.
‎- Să le scrii asta pe o carte poștală! ‎- ‎Te iubesc!
‎Pa!
‎Sigur vrei postul ăsta?
‎Numai așa îmi permit să rămân în Florența.
‎Să nu spui nimănui, bine? Pe bune.
‎Guarda di Finanza e copilul din flori ‎între fisc și FBI.
‎O să-mi închidă barul. ‎Sunt ahtiați după ‎lavoro nero.
‎„Munca la negru”?
‎Adică lucrezi pe întuneric sau…
‎Înseamnă că nu plătești taxe.
‎- Bine. ‎- Hai la o gură de aer!
‎Ne trebuie vodcă, ‎dar ne împrumută un amic barman.
‎Sunt curioasă dacă mi-ai urmat sfatul.
‎Tipii bogați răsfață americanele.
‎Nu vreau complicații. ‎Pot să am grijă de mine.
‎Dar dacă te joci cu ei, ‎nu mai speli toalete.
‎Doar nu ai venit aici ‎ca să faci pe sclava…
‎Ideea e că îți poți găsi un tip care ar…
‎Am venit aici ‎ca să cunosc arta în profunzime.
‎Și ca să am experiențe unice în viață.
‎Am venit aici…
‎pentru propria mea renaștere, ‎nu pentru bărbați.
‎Crede-mă, ‎numai de iubire nu îmi arde acum!
‎Ce „iubire”?
‎- Salut, frumosule! Ce faci? ‎- Ciao
‎Ce ai pățit?
‎Am lucrat toată vara pe Elba, ‎la un restaurant.
‎- Salut! Eu sunt Lino. ‎- Eu sunt Amy.
‎- Americană? ‎- Sì.
‎E din Texas.
‎Ai luat pulsul Florenței?
‎Dacă am puls?
‎- Dacă îți place în Florența. ‎- Da. Certo!
‎Îmi place aici. ‎Îmi plac străzile și bisericile.
‎Dar nu îmi place autobuzul.
‎Sunt antipatică.
‎Ce am zis?
‎Ai zis ceva despre străzi.
‎- Despre biserici și despre autobuz. ‎- Da.
‎Și că nu ești de treabă.
‎Bun. Deci așa te amuzi tu? ‎Te prefaci că nu știi engleză?
‎Mișto pantofi!
‎Pa, pe curând!
‎E bucătar-șef.
‎Ciao!
‎Da, sunt singura.
‎Trebuie să o sun pe mama ‎până nu îi începe serialul.
‎Trebuie să închid. Trimite unt de shea!
‎Dacă ochiul e fereastra sufletului,
‎azi vreau să vă văd sufletul.
‎Nu-l vreau pe Michelangelo, ‎ci vreau esența voastră.
‎Adică „nu vreau să fac sex”.
‎Cum spui „una mică”?
‎- Ciao! ‎- Giancarlo.
‎- Piacere! ‎- Amy
‎- Sei americana? ‎- Da.
‎Adică…
‎Sì.
‎Ai venit aici ca să studiezi artele?
‎Ca toți americanii, nu?
‎Unii, da…
‎dar nu sunt superbi ca tine.
‎Așadar, Amy…
‎care artist italian e feblețea ta?
‎Ei bine… Michael…
‎Michelangelo, desigur.
‎Și…
‎mai sunt…
‎Apropo, familia mea are o galerie de artă.
‎E aproape. Ar trebui să vii în vizită.
‎Bine.
‎Ciao!
‎- Mersi de invitație! ‎- Cu plăcere.
‎Pur și simplu… Tehnica…
‎Acel clarobscur, ‎dansul între lumină și întuneric.
‎Sì, brava!
‎Am un amic care locuiește ‎în primul atelier al lui Caravaggio.
‎Când vezi lumina de acolo, ‎înțelegi de ce picta în felul ăsta.
‎Pot să-l văd?
‎Tocmai lumina asta ‎a fost muza operei sale.
‎- E foarte… ‎- Puțină lume are acces aici.
‎Dar o frumusețe rară…
‎merită frumusețe rară.
‎Bucătarul!
‎- Lino, da. ‎- Amy.
‎Cum aș fi putut să uit?
‎Văd că ți-ai schimbat pantofii.
‎Mă săturasem de ei.
‎Da, nu sunt interesată.
‎E pentru amicul meu.
‎Da, știu. Eu am venit după salariu.
‎Sloane!
‎Amintește-mi de ce nu pot ‎să fiu plătită pe lumină!
‎Din același motiv ‎pentru care nu las banii în bar.
‎În Italia avem o vorbă.
‎„Hoțul se naște din oportunitate.”
‎Deci eu devin o pradă ușoară ‎dacă am banii la mine noaptea.
‎- Lasă-l să te conducă acasă! ‎- Ce?
‎Lasă-l să te conducă acasă!
‎Ar fi o onoare să te însoțesc.
‎Acum încerci să te revanșezi ‎pentru faptul că ai râs de mine?
‎O iau de la capăt. ‎Ce mâncare de aici îți place cel mai mult?
‎Așa fac bucătarii-șefi conversație?
‎- Mă topesc după ‎cornetti. ‎- Pe bune? Sunt ca gogoșile.
‎Știi că suntem faimoși ‎pentru bucătăria noastră.
‎Am crezut că francezii sunt ăia.
‎Nu vrei să-ți facă ei paste.
‎Meniurile lor încep și se termină ‎cu unt și cartofi.
‎Dacă ajung în Paris, o să te contrazic.
‎Așa simplu e să devii critic culinar?
‎- Asta e problema americanilor. ‎- Mereu ești așa de șarmant?
‎Trebuie să guști ‎din mâncarea tradițională florentină.
‎Tu ai fost la Paris?
‎Nu. N-am părăsit Italia niciodată.
‎- Dar le știi pe toate? ‎- Despre Italia, da.
‎Bun…
‎- Atunci ce e asta? ‎- Bun spirit de observație!
‎Aici a cunoscut-o Dante pe Beatrice, ‎iubirea vieții lui.
‎O poveste de dragoste neasemuită.
‎Serios?
‎Așa se spune.
‎- Acum sute de ani. Cine mai știe? ‎- Engleza ta e bună. De ce?
‎- Am vrut să devin traducător. ‎- De carte?
‎Numai așa puteam pleca din orășelul meu.
‎De fapt, voiam să ajung într-o bucătărie.
‎Ai studiat Literele, ‎dar acum ești bucătar-șef?
‎Tatăl meu…
‎El nu asta și-a dorit pentru mine.
‎- Da. ‎- Înțeleg.
‎Mai bine decât crezi.
‎Mama mi-a insuflat dragostea pentru gătit. ‎M-a învățat de mic.
‎Florența e foarte diferită ‎de locul unde am copilărit.
‎Texas.
‎Exact.
‎Lightnin’ Hopkins și Freddie King.
‎Deci așa, dle cârcotaș antiamerican!
‎Muzica blues e universală.
‎- Ciao, Dulai! ‎- Ciao!
‎America a făcut un lucru bun.
‎Sau două.
‎Grazie!
‎- Sărut. ‎- Ce?
‎Adică „baci”.
‎Nu, mulțumesc.
‎Și… numele tău.
‎„Ami”.
‎În italiană, evocă ideea de iubire.
‎Se pronunță „Amy”.
‎Prescurtat de la „Amahle”.
‎E zulu, din Africa de Sud. ‎Înseamnă „cea frumoasă”.
‎Da, asta înseamnă.
‎Bine.
‎A fost…
‎Nu a fost…
‎Recunosc că mi-a plăcut mai mult ‎decât cu autobuzul.
‎Mulțumesc, Lino!
‎Prego!
‎Poftim!
‎Aici stau eu.
‎Buonanotte!
‎Pa!
‎Te caută un tip care miroase a usturoi.
‎Salut!
‎- Am sunat la interfon. ‎- E defect.
‎Îți iei adio de la autobuz.
‎- Nu pot să accept asta. ‎- E un cadou.
‎- Pare nou-nouță. ‎- Nu… De fapt…
‎am găsit-o.
‎- Așa e obiceiul în Florența. ‎- Și bucătar, și hoț de biciclete?
‎Este un film cu titlul ăla și îl ador.
‎- Cum să-ți mulțumesc? ‎- Hai la cină, la restaurantul meu!
‎Sunt într-o relație.
‎Nu mi-am închipuit ‎că o femeie ca tine ar fi singură.
‎Dar aș vrea să fii invitata mea.
‎Sì?
‎Pot să vină și ele dacă vrei.
‎- Tu ești Amy? ‎- Da. Eu sunt Amy.
‎Che meraviglia!‎ Cea frumoasă.
‎- Lino mi-a zis despre tine. Americana? ‎- Da.
‎Hai cu mine! Amicele ei? Haideți!
‎Mulțumesc!
‎- A ajuns. ‎- Salut!
‎- E chiar mișto aici. ‎- Da, chiar e.
‎Apă?‎ Frizzante?
‎- Putem vedea un meniu? ‎- Nu. Meniul se mănâncă.
‎Vrea să spună că o să degustăm tot.
‎- Brava, sì! ‎- Gracias!
‎Se spune „grazie”.
‎- Nici atâta nu știi? ‎- Și cu ăsta ți-o tragi?
‎Las-o naibii, Lindsay…
‎- Nu, se vede cu John ăla… ‎- Giancarlo.
‎- Lino mi-e amic. ‎- Da.
‎Care îți face rost de biță ‎și de o cină cu ștaif?
‎Da…
‎Pentru prieteni!
‎Mamă, ce bun!
‎V-a plăcut mâncarea?
‎- A fost foarte bună. ‎- Da? Ce bine!
‎Sigur o să mă întorc aici ‎în luna de miere.
‎- Doar prieteni? ‎- Pe bune…
‎- Puteți fi mai mult? ‎- Clar.
‎- Ca să mai venim. ‎- Doamne!
‎Noi o să… ‎vamonos.
‎- Chica! ‎- Ciao! Pa!
‎Să iei decizii bune!
‎Ciao!
‎Fetele s-au distrat.
‎Niciuna dintre noi ‎nu a mai mâncat așa ceva.
‎Eu sigur nu.
‎A fost plăcerea mea.
‎Mulțumesc!
‎Amy!
‎- Salut! ‎- Bună! Deja e ora zece!
‎- Nu mă saluți? ‎- Ba da. Salut!
‎- Am zis că te iau, nu? ‎- Da.
‎- Să mergem! ‎- Bine.
‎Ciao!
‎Pa!
‎Am parcurs jumătate din curs ‎și mă întrebam…
‎cum mă descurc.
‎Apreciez întrebarea, ‎dar numai tu deții răspunsul.
‎Am nevoie să știu…
‎dacă ți se pare că am vreo lucrare ‎demnă de expoziție.
‎Sau…
‎dacă aș putea ‎să îmi îmbunătățesc tehnica în vreun fel…
‎Încă ești un boboc neînflorit. Înțelegi?
‎Nu înțeleg ideea…
‎Îți spun…
‎să privești în sus.
‎Și nu la hârtia pe care faci schițe.
‎Sau privește înăuntru!
‎Cred că o să privești în urmă într-o zi ‎și o să te cunoști într-un mod diferit
‎datorită alegerilor ‎pe care le faci acum, în tinerețe.
‎Poate ideea asta se așterne pe pânză.
‎Sau poate nu.
‎Oricum ar fi….
‎o să înflorești.
‎- Pronto! ‎- ‎Pronto‎ sună a sos de roșii de duzină.
‎Z! Cum a fost cu mutarea în LA?
‎Z, iubire! Unde e folkul pentru adulți?
‎- Stai! Asta e… ‎- Maică-ta? Da.
‎A venit aseară cu avionul. ‎Ea și Ron s-au despărțit.
‎Merge la un ‎ashram ‎unde se practică liniștea nobilă.
‎Am încurajat-o să exerseze ‎cum să facă liniște de pe acum.
‎Mă simt excelent, Amahle.
‎Am scăpat de tâmpenii.
‎Am scăpat ‎de cătușele romantismului popularizat
‎care obligă femeile ‎să acorde atenție relațiilor amoroase,
‎dar nu și propriei lor persoane.
‎Mamă, mi-o dai pe Zora înapoi?
‎Auzi! Știu că ai vrut să studiez artele ‎în Europa albilor,
‎spre deosebire de fiica lui Mary, ‎care e cu bursă în Kenya.
‎Dar ascultă-mă!
‎Nu cumva să mi te îmbrobodească ‎ceva tip cu figuri de prinț, bine?
‎Mary se vede cu un doctorand din Nairobi.
‎Deci a ieșit complet din grafic.
‎Nu am terminat de vorbit, unde crezi… ‎Gata! Zen!
‎N-ar fi mama dacă nu s-ar contrazice ‎de opt ori într-o singură convorbire.
‎Încă o despărțire?
‎- E bine? ‎- O să fie.
‎Are experiență.
‎Sper să fim mai înțelepți decât ei.
‎Noi încă nu dăm pe gât ‎juma' de sticlă de Hennessy.
‎- Cum e la serviciu? ‎- E bine.
‎Ar trebui să fac planul lecțiilor acum, ‎dar știi cum e…
‎Știi piesa de la Destiny's Child
‎în care le cer bărbaților ‎să nu le mai caute?
‎În fine. Tu ce mai faci?
‎Locul ăsta mă face să mă îndoiesc ‎de talentul meu.
‎E clar că știi să desenezi.
‎La fel cum eu știu să cânt ‎„Wind Beneath My Wings” la pian.
‎Dar tu nu mai cânți la pian.
‎Nu vreau ca arta mea să devină ‎o pasiune care adună praf.
‎Pleacă de-acasă!
‎A găsit mama discul cu Chaka Khan.
‎Trebuie să am grijă de divorțată.
‎Tata și Maxine vin la tine.
‎Deja testează cât sos barbecue ‎îi încape în bagaj.
‎O să-l recunoști după miros.
‎Te iubesc. Pa!
‎Mamă…
‎- Nu-mi mai cotrobăi printre lucruri! ‎- Ba da!
‎În rochia asta m-am sărutat ‎cu Neneh Cherry.
‎M-a invitat să merg în turneu cu ea.
‎Ce știi despre Lino?
‎Păi… să mă gândesc!
‎Ne-am mutat în Florența ‎cam în aceeași perioadă,
‎acum șase ani, când a venit la muncă.
‎Nu la studii?
‎Nu mai țin minte. Posibil. ‎Probabil. Oricum, nu i-a fost ușor.
‎- E greu pentru ei aici. ‎- Pentru cine?
‎Pentru sicilieni.
‎Sicilia nu e ca restul Italiei. ‎Contrări între nord și sud.
‎Italia de sud e o lume complet diferită. ‎Cu o cultură complet diferită.
‎Sunt percepuți ca niște intruși.
‎- Știu și eu cum e. ‎- De ce mă întrebi de el?
‎Ciao!
‎Patrizia vrea să împrumute…
‎o sticlă de prosecco.
‎Una singură?
‎Da, sigur că da.
‎Mă gândesc întruna la cina aia.
‎A fost…
‎A fost artă pură.
‎Mă exprim prin mâncare. Da.
‎Nu am vrut să plec așa de brusc. ‎Doar că Giancarlo…
‎Ei bine, eu și el…
‎În Italia, avem o vorbă.
‎„Iubirii nu-i poruncești.”
‎Normal. Să ghicesc!
‎E un vers din imnul național.
‎Deci suntem amici?
‎Suntem ceva.
‎Un amic poate să-i facă unui alt amic ‎un tur al Florenței.
‎Sì.
‎Dacă nu te îndrăgostești de mine,
‎măcar te îndrăgostești de Florența.
‎Bine.
‎Ciao!
‎Bun.
‎Cât e?
‎PIELE AUTENTICĂ
‎Bine.
‎Grazie!
‎Nu îl cumperi?
‎Nu știu.
‎Vreau să îmi expună o lucrare, ‎ca să vadă tata că sunt artistă adevărată.
‎Ce?
‎Asta.
‎Îmi place foarte mult.
‎E din seara în care te-am condus?
‎De ce nu vorbești despre Sicilia?
‎Sicilia e o enigmă.
‎Nu mi-ai răspuns la întrebare.
‎Atunci îți răspund cu un citat.
‎„Când Dumnezeu a creat Sicilia, ‎a făcut un paradis.
‎Apoi, ca să echilibreze situația, ‎i-a făcut pe sicilieni.”
‎Da! Hai să mâncăm! Mi-e foame.
‎În State se începe cu salata.
‎Inovație pură!
‎Ce e?
‎Cât oțet ai pus?
‎Am pus oțet balsamic maturat.
‎Noroc că e doar în salată!
‎Bine. Nu-ți face griji!
‎Cu mine în viața ta, o să mănânci bine.
‎Ai paste? Dar usturoi?
‎- Fac ceva de la zero. ‎- Bine. Am astea și niște fusilli.
‎Usturoiul e acolo.
‎Grazie!
‎Mai stau două săptămâni în Florența.
‎Nu pot să cred…
‎că era cât pe ce să mă întorc la Drept.
‎Părinții mei, adică tata, ‎o să vină aici săptămâna asta.
‎Pentru el e important ‎să am diplomă și un post bun.
‎Așa percepe el siguranța, confortul.
‎Știi de ce arta frumoasă e aici?
‎Suntem într-o vale, ‎așa că suntem vulnerabili la atacuri.
‎Acum sute de ani nu aveam armată.
‎Apoi și-au zis că trebuie să creeze ‎cele mai superbe clădiri și opere de artă.
‎Ca să părem bogați.
‎Evident, nimeni nu ar ataca ‎o cetate cu o armată numeroasă.
‎Frumusețea îți aduce și siguranță.
‎Noroc, tati!
‎E Campari cu apă minerală. ‎E ca un ‎aperitivo.
‎Ca să-ți faci poftă de mâncare.
‎Sunt eu genul care nu are poftă?
‎Hai, gustă!
‎Bun. Așadar…
‎Legat de școală.
‎Ai nevoie de un plan pentru ce urmează.
‎Auzi! Mie mi se pare ‎că studiile astea îți priesc.
‎Tu mereu ai avut propriile tale legi.
‎Nu știu, parcă pari mai sofisticată. ‎Și mai fericită.
‎Te-au făcut ăștia să crezi ‎că ești da Vinci?
‎Știi că da Vinci ‎nu e singurul artist italian?
‎Eviți să îmi răspunzi.
‎Ce faci semestrul următor?
‎Ai zis că Dreptul ți-a înghețat anul.
‎- Poți să reiei de unde ai lăsat… ‎- De ce discutăm asta acum?
‎Și aici? Chiar e necesar?
‎Îmi face plăcere să fiu aici. ‎Explorez și trăiesc din plin și învăț…
‎Ce îmi ascunzi, Amy?
‎De ce eviți întoarcerea acasă?
‎Am cunoscut pe cineva.
‎Cine e acest cineva?
‎Îl cheamă…
‎Îl cheamă Giancarlo.
‎Băiatu'!
‎Am nevoie de o tărie adevărată.
‎- Tată… ‎- Ai bourbon?
‎Uită-te la mine!
‎- Nu e ceva serios. ‎- Vreau să-l cunosc.
‎Sigur. Bine.
‎El e cel mai bun ghid al orașului, ‎vă poate duce după cină.
‎Sună minunat.
‎Sper că știi un loc bun.
‎Am ținut dietă ‎ca să pot să mă răsfăț în călătoria asta.
‎Cred că știu un loc.
‎E frumos.
‎Pe aici, tată! Da.
‎E frumos, nu?
‎El e? Parcă e dintr-un film.
‎- Salute! ‎- Salute!
‎Doamne!
‎Arată delicios.
‎Da!
‎- Tati, uite! ‎- Așa da!
‎Sigur o să vină imediat.
‎- Nu mă stresez. ‎- Mâncarea e bună.
‎- Asta e clar! ‎- Cea mai bună din Florența.
‎- Ciao! ‎- Salut!
‎A fost delicios.
‎Ciao! Eu sunt Lino. Îmi pare bine.
‎Tu ești bucătarul?
‎- Bucătarul-șef. ‎- Mâncarea e excelentă.
‎Grazie!
‎- Îmi pare bine. ‎- Da… Abia te-am cunoscut!
‎Încântat!
‎Amy mi-a spus că sunteți avocat.
‎Și că practicați dreptul civil.
‎Și că v-ați întâlnit ‎cu dl Martin Luther King.
‎Am citit‎ Letters from a Birmingham Jail. ‎În italiană. Mi-au plăcut.
‎- Cum e dl King, ca om? ‎- Dr. King.
‎Eram adolescent pe vremea aia.
‎Dar vă influențează practica?
‎Pe toți ne-a influențat, fiule.
‎Tati…
‎Spune-mi…
‎Cum ai ajuns să lucrezi aici?
‎Ai ceva școală în tine?
‎- Tată… ‎- Diplomă?
‎- „Școală în mine”? ‎- Dacă ai studii superioare.
‎Da, sigur. Am fost la facultate.
‎Am studiat poezie ‎și limbi moderne aplicate.
‎Din păcate, nu am terminat.
‎Poezie.
‎Nu a absolvit.
‎Ești din Florența?
‎Nu. Sunt dintr-un orășel mic din Sicilia.
‎- Amy! Mii de scuze. ‎- Salut! Stai liniștit!
‎Eu vreau apă minerală.
‎- Salut! ‎- Giancarlo! Îmi pare bine.
‎- Giancarlo. Încântat! ‎- Cum…
‎Bun.
‎- Scuze! Am avut treabă la galerie. ‎- Nu, stai liniștit!
‎Așadar…
‎tatăl tău e un cowboy texan veritabil.
‎Aveți cai și vaci?
‎Am doctorat în jurisprudență, asta am.
‎Bine.
‎N-am înțeles nimic aseară.
‎Ferchezuitul ăla a întârziat, ‎s-a umflat în pene…
‎Și celălalt, de învârte în mămăligă…
‎Lino mi-e prieten, tată.
‎Dar i-ai căzut cu tronc.
‎Și o să-ți răspund și la întrebare.
‎- Nu-l plac pe niciunul. ‎- Ce bine…
‎Îți dau un sfat.
‎Poți să ai multe iubiri în viața asta…
‎dar șmecheria e să găsești una ‎cu care să poți trăi în pace.
‎Și…
‎nu cred că o să o găsești aici, ‎printre bărbați care nu ți se aseamănă.
‎Nu sunt de acord.
‎Nu contează. Vii acasă în curând, nu?
‎Nu ți-am dat atâția bani ‎ca să umbli brambura.
‎- Sau să te regăsești. ‎- De fapt…
‎Eu am plătit.
‎E mâna mea.
‎Mi-am dat ocazia ‎să mă conectez cu o latură a mea
‎pe care o ignor de mult.
‎Adică?
‎Vreau să fiu artistă.
‎Vreau frumusețe.
‎Poți să faci artă în timpul liber. ‎Nu te oprește nimeni.
‎Nu mă întorc la Drept.
‎Mă mut în LA.
‎Arta o să devină profesia mea.
‎Te influențează fanfaronii ăștia.
‎Smokey Robinson a zis-o bine.
‎„Călătoriile sunt raiul naivilor.”
‎- Emerson a zis asta. ‎- În fine. A avut dreptate.
‎Uită-te în jurul tău!
‎Asta nu e viața ta, Amy.
‎Salut!
‎Auzi…
‎Știu că aseară…
‎Ți-am luat caietul ‎care ți-a plăcut la târgul ăla.
‎Am crezut ai venit cu ai tăi acolo ‎pentru mine.
‎Dar l-ai adus pe Giancarlo ‎în restaurantul meu.
‎- Știu. El era doar o eschivă de la… ‎- Și eu ce sunt?
‎Spune-mi ce însemn pentru tine! ‎Pentru că nu știu.
‎Poate ți-e rușine de mine…
‎- Nu! ‎- Poate sunt inferior.
‎Nu am galerii și studii superioare. ‎Eu gătesc. Dar ăsta-s eu.
‎Și gătitul…
‎îmi aduce fericire.
‎Și viață în vene.
‎M-ai pus să-i gătesc unui tâmpit?
‎Mi-a mâncat mâncarea, în restaurantul meu…
‎cu familia ta.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Amy, te plac.
‎Și cred că și tu mă placi.
‎De-aia ai venit aseară la mine…
‎Simt că e ceva între noi.
‎Și e ceva unic.
‎Cred…
‎că am fi minunați împreună.
‎Bine.
‎Am înțeles.
‎Nu ar mai trebui ‎să petrecem timp împreună.
‎Pentru mine…
‎ar fi mai ușor.
‎Lino…
‎Te rog să iei caietul.
‎Te rog.
‎Zora, m-am despărțit de el.
‎Și Lino?
‎Nu îl cunosc. Nu cu adevărat.
‎Dar ți se face rău ‎la gândul că nu o să îl mai vezi.
‎Rar cunoști un potențial suflet-pereche ‎la colț de stradă, în altă țară.
‎Poate îi place Domnului să ne tortureze.
‎- Clar. ‎- Am terminat cursul. Plec în două zile.
‎Pe bune, Zora!
‎Amândouă știm ‎că basmele astea nu se materializează.
‎Nu au fost scrise pentru fete ca noi.
‎Dar dacă nu e un basm?
‎Dacă e doar viața ta?
‎PROIECT ARTISTIC
‎Bravo, Amy!
‎Felicitări, Ame!
‎Ames, tu ai învățat mai mult ‎decât noi toți la un loc.
‎Mă scuzați o clipă?
‎Lino!
‎Lino, stai!
‎Plecai pur și simplu?
‎- De ce nu m-ai salutat? ‎- Nu am vrut să-ți stric seara cea mare.
‎Modul în care ne-am despărțit…
‎Mă bucur că te-am revăzut.
‎Ca să-mi iau adio.
‎Hai pe la mine după muncă!
‎Te aștept la geam și îți deschid.
‎Amy!
‎Vreau să-ți fac cunoștință ‎cu niște oameni. Te așteaptă.
‎Bine.
‎Să vii, te rog!
‎Nu trebuie să se termine aici.
‎Am zbor în trei ore.
‎Oamenii mănâncă peste tot în lume.
‎Ce pui la cale?
‎Subtitrarea: Cătălina Vod