‎UN SERIAL NETFLIX
‎NOIEMBRIE 2002
‎Ca în Florența?
‎Da.
‎- Stai! ‎- Dar diferit.
‎Pe bune?
‎Și eu am trăit din sandviciuri ‎un an și jumătate
‎ca să pot plăti factura la telefon.
‎Nu pot să cred că ești aici.
‎Măiculiță, ce bun e!
‎Scrii despre mine?
‎Nu.
‎- Scriu despre cealaltă iubire a mea. ‎- Sper că la mâncare te referi.
‎E rețeta asta.
‎Pentru o aromă mai complexă, am adăugat…
‎ricotta sărată.
‎O să o folosesc ‎când o să am un restaurant.
‎Încă nu pot să cred că adori muzica blues.
‎Am descoperit-o când voiam ‎să plec de acasă și să încep școala.
‎Știam că o să mă îndepărtez de familie.
‎Muzica a ajutat.
‎Dar mereu vorbești cu ai tăi la telefon.
‎Nu, vorbesc cu mama și cu sora mea. Atât.
‎Și cu tatăl tău?
‎Nu. Cu el nu vorbesc.
‎Să zicem…
‎că suntem diferiți.
‎Ce frumoasă ești!
‎Scuze!
‎Pereții ăștia parcă-s din carton.
‎Știu.
‎Ce drăguț că ne găzduiește sora ta!
‎Dar oare nu poate să mai iasă din casă? ‎Zora, te implor…
‎Scuze!
‎- Nu! ‎- Glumeam!
‎Aveam un Dr. Pepper dietetic, ‎cine l-a băut?
‎Medicul Pepper nu e esențial, ‎așa că e sub chiuvetă.
‎Doctor. Dr. Pepper.
‎Sunt texană, ‎nu mă înveți tu ce e esențial,
‎mai ales când mâine predau la clasa întâi.
‎Unde e hârtia aia glasată?
‎Mă ajută la gătit.
‎Ce e esențial e în dreapta aragazului.
‎Asta cauți? Era în dulapul de pe hol.
‎Doamne! M-am săturat să desenăm curcani!
‎Am nevoie de cafea.
‎Da. E lângă chiuvetă. Așa e logic.
‎Lasă logica! ‎Vreau să știu unde mi-s ceștile.
‎- Aici, scumpo. ‎- Mulțumesc!
‎Bine.
‎Z, ce e asta?
‎Așa ți-a zis mama ‎dacă vine de Ziua Recunoștinței.
‎Aparent, crede că nu găsește ‎mâncare de hipioți în California de Sud.
‎Sau față de masă cu model ‎kente.
‎Cine își pune fețe de masă ‎kente ‎în bagaje?
‎Mama ta.
‎Mama mea e unică în lume.
‎Au trecut zece ani de când ea și tata ‎au petrecut sărbătorile împreună?
‎Doisprezece.
‎O să fie interesant.
‎Tatăl tău a fost în Italia, ‎asta e o păcăleală.
‎Părinții noștri sunt diametral opuși.
‎Să iei masa cu părinții tăi…
‎e important în Sicilia.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Da. Pe iubitul sorei mele ‎l-au cunoscut după opt ani,
‎doar după ce au consimțit logodna.
‎- Opt ani. ‎- Da.
‎Chiar au luat-o ușor.
‎Să-i dai pe spate, Amahle!
‎Mulțumesc!
‎- Ciao! ‎- Pa!
‎O să fii bestială azi, sunt sigur. ‎O să rupi la interviu.
‎Mulțumesc.
‎Ar fi bine să fiu angajată ‎pe când ajung ai mei, știi ce zic?
‎Da.
‎Ce e?
‎Părinții tăi…
‎Lasă emoțiile! O să fie minunat.
‎Da.
‎Ține pumnii!
‎- Bine. Pa! ‎- Ciao!
‎Spor la muncă!
‎Degeaba te uiți la farfurii, nu ajută.
‎Cum pot servi așa ceva?
‎Oamenii ăia o să o mănânce.
‎Fir-ar!
‎Dacă aș găti 20 de minute ‎în bucătăria asta…
‎- Dacă aș putea… ‎- Fii serios!
‎Ești supracalificat.
‎Ai adus un risotto de te lingi pe degete!
‎Mulțumesc, Andreas! Apreciez.
‎Fugi! Să nu te vadă șefu' ‎că nu duci comenzile.
‎- Brown ești tu, nu? ‎- Poftim?
‎Ai fost la Brown?
‎- Da. În Georgetown. La Drept. ‎- Și fostul meu soț a fost acolo.
‎La stânga puțin.
‎Nu așa.
‎Puțin la dreapta.
‎Nu.
‎Ceva nu e bine.
‎E invers.
‎Ești pricepută.
‎Se poate observa…
‎- Nu ignora complimentele! ‎- Scuze!
‎- Nu-ți cere scuze! ‎- Scuze!
‎Scuze!
‎Am citit despre artiștii ‎pe care îi reprezinți.
‎Ai un palmares internațional. ‎Îmi place. Ești îndrăzneață.
‎„Îndrăzneață” e combinația de materiale
‎pe care ai ales să le porți la interviu.
‎Vii?
‎Salut!
‎Eu sunt Amy. E prima mea zi.
‎Du-le în sală!
‎E de mâncat, nu de admirat.
‎Mamă, azi am făcut ‎risotto cu migdale și broccoli.
‎Dar tot nu a ieșit ca al tău.
‎Cum e la muncă?
‎Nu mi-ai zis. ‎E în centru? Poți să merg pe jos…
‎Care centru?
‎Nu este centru aici.
‎Ce? E imposibil.
‎Mamă, nu știu ce să zic. Așa e aici.
‎Lino, e gata comanda!
‎- Salut! ‎- Salut!
‎Ciao!
‎Mi-ai lipsit.
‎Mă gândeam să bem ceva în zonă, ‎nu foarte departe.
‎Am vești importante. ‎Chloe mă lasă să lucrez în galerie.
‎O să fac muncă de secretară, ‎dar înseamnă că vede potențial în mine.
‎Poate o să se uite la proiectele mele.
‎Ce zici?
‎Vrei să mergem la locul ăla care îți place ‎din Sunset Junction?
‎Sunt obosit.
‎Stăm doar o oră.
‎Ce zici?
‎Nu.
‎Dar mă bucur mult pentru tine ‎și sunt mândru de tine.
‎O să ai succes.
‎Și tu.
‎Am crezut că o să fie mai ușor ‎să îmi găsesc post de bucătar aici.
‎Acasă îți găsești de lucru ‎prin pile și relații.
‎Aici nu știu pe nimeni.
‎Chestiile astea durează, Lino.
‎GALERIA LIM
‎Fă rezervare pentru patru, ‎la Massimo's, la 20:00!
‎- Bine. ‎- Diseară.
‎Da. Pentru diseară.
‎Să insiști, ‎căci snobii ăia o să facă figuri!
‎Le zici că e pentru mine, în italiană.
‎Dacă nu merge, le spui că retragem ‎operele pe care le-am împrumutat lor.
‎Bine.
‎Chloe!
‎- Îl știi pe patronul de la Massimo's? ‎- Da, mă adoră.
‎Crezi că l-ar chema pe Lino ‎la un interviu?
‎Îmi ceri mie ‎să-i fac rost de un post iubitului tău?
‎De un interviu.
‎Dacă Massimo te îndrăgește…
‎probabil ar fi recunoscător ‎că îi prezinți un talent,
‎un bucătar italian autentic.
‎Fă rezervarea și mai vorbim!
‎Bine.
‎O să te descurci.
‎Baftă!
‎De cât timp ești aici?
‎De o lună.
‎Cât să învăț mersul autobuzelor.
‎Restaurant Vigna Vecchia?
‎Da.
‎Un loc drăguț.
‎Adică așa am auzit.
‎Lucrezi la Mangia Mia?
‎Da. Încerc să mă întrețin ‎într-o țară nouă, da.
‎Vinete și la aperitiv, și la desert.
‎Ești sicilian, nu?
‎Da.
‎Nu-mi caut un bucătar secund acum, ‎ci doar bucătar pe stație.
‎Bine.
‎Nu e o problemă. ‎Sunt dispus să pornesc de jos.
‎Dacă te angajez, ‎să nu speri că te ajut cu viza!
‎Lucrezi la negru acum, nu?
‎Aș păstra postul ăla. ‎Noi suntem mai sofisticați aici.
‎Cred…
‎că acest Mangia Mia ‎ți se potrivește mai bine.
‎Cum a fost?
‎Ce e?
‎- Nu avea de gând să mă angajeze. ‎- Ce?
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Întârzii la muncă. Du-te!
‎- Ce-i cu el? ‎- Spune-mi tu!
‎S-a închis complet în el. ‎Nici nu s-a uitat la mine.
‎Nu îi stă în fire.
‎De unde știi, Amy? ‎V-ați iubit de la distanță de 18 luni.
‎Acum vă loviți de realitate.
‎Trebuie să închid.
‎Salut!
‎Ai ajuns devreme.
‎Da. Pe tura mea…
‎a fost slab.
‎Amy încă e la serviciu.
‎Ce faci?
‎Dau note.
‎Copiii au scris ‎pentru ce sunt recunoscători.
‎Tot ce îți trece prin minte, ‎de la cartofi piure la bunici la Xbox-uri.
‎De fapt, aia e ce își doresc de la Moșu'.
‎- Care e baremul? ‎- Bună întrebare!
‎Analizez caligrafia și efortul. ‎Le dau puncte pentru strădanie.
‎Ești o profă bună.
‎Mersi!
‎Oare pot?
‎Da.
‎În această perioadă.
‎Mai sunt trei zile ‎până la Campionatul European.
‎Nu știu cu cine joacă Italia. ‎Ai o sută de canale,
‎și niciunul nu e dedicat ‎celui mai important sport.
‎Să nu te audă tati că spui asta!
‎Auzi, Zora! Voiam să-mi cer scuze.
‎Săptămâna asta…
‎a fost foarte grea pentru mine.
‎Sunt sigur că ți-e greu și ție, ‎cu noi pe cap.
‎- În fine. Scuze! Ești ocupată. ‎- Da.
‎Am de cumpărat chestii ‎pentru Ziua Recunoștinței.
‎Ci penso io.‎ Te ajut eu.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎- E o listă lungă, Lino. ‎- Asta chiar pot să fac.
‎Bine.
‎Să nu uiți de cupoane! ‎O să-ți dea reducere.
‎Deci e mai ieftin ‎dacă le dai poze cu mâncarea?
‎Nu, mersi!
‎CRENVURȘTI PANE
‎Mersi!
‎Ce bun e!
‎Bravo!
‎Cum ți-a venit ideea asta?
‎E un crenvurști pane.
‎Așa deci! Nu îmi spui ‎secretul bucătarului. Isteț!
‎LAILA MAHDI: EU CONȚIN
‎Laila! Felicitări!
‎Nemaipomenită.
‎Superbă, nu-i așa?
‎Da. Nu pot să îmi dezlipesc privirea.
‎E fluent în italiană.
‎Kobe. Și-a petrecut copilăria în Italia.
‎Îmi place lucrarea asta ‎pentru că ne reamintește
‎de complexitatea identității.
‎Suntem într-o prismă.
‎În cazul ăsta, e musulmană și americană.
‎E nevoie de voci ca a Lailei.
‎Ar trebui să mai dai ture, nu?
‎- Așa e. ‎- Scuze, Theo! Ea acum învață.
‎Serios?
‎Ei bine, aș ține-o aproape.
‎Mi-a vândut piesa asta.
‎Fac demersurile cu Peter.
‎Nu e rău deloc.
‎Mulțumesc.
‎Dacă mai vorbești cu clienții mei, ‎fără voia mea, te concediez.
‎- E clar? ‎- Da.
‎- Bună! ‎- Salut!
‎E acolo de câteva ore.
‎Nu am mai văzut bărbați ‎așa de stresați la cratiță.
‎Adu-mi un Dr. Pepper dietetic! ‎Dacă scapi cu viață.
‎Miroase excelent.
‎- Ciao! ‎- Ciao!
‎Ce faci?
‎Mă gândeam la o bază diferită ‎pentru‎ lasagne bianche‎ de mâine.
‎Sunt sigură că o să iasă delicios.
‎- Cum a fost la expoziție? ‎- Bine.
‎Mai mult decât bine. ‎Am vândut prima lucrare.
‎Una mare.
‎Excelent!
‎Dar Chloe nu îmi dă comisionul.
‎Mi-a zis-o clar.
‎Și intenția mea nu era să o vând, ‎dar era frumoasă.
‎Era o expresie ‎a identității lăuntrice a artistei.
‎Mi-ar plăcea să fac așa artă.
‎Ca tine, Lino.
‎Ești un artist.
‎Deci mi-l iau singură pe medicul Pepper.
‎Bine. Am uitat, scuze!
‎El reinventează Ziua Recunoștinței.
‎Ce bine! Căci texanii sunt înnebuniți ‎după chestii diferite.
‎Avem cinci cutii de crenvurști pane?
‎Scuze!
‎M-am purtat urât.
‎Te iubesc.
‎Și eu.
‎Îmi place mult.
‎Când compar cu asta ‎celelalte lucrări din galerie…
‎Mi-ai lipsit nespus.
‎Da?
‎ZIUA RECUNOȘTINȚEI
‎Vin acum!
‎Lynn, ai ajuns deja!
‎Un bărbat matur ‎ar deschide ușa la bustul gol?
‎Mă bucur să te cunosc.
‎Amy e la duș.
‎- Vin imediat. ‎- Bine.
‎Unde sunt fața de masă ‎și lumânările de la mine?
‎Sper că ați pus algele mele.
‎Da.
‎Nu mănânc aia.
‎Și nici aia.
‎Nu mănânc aia.
‎Aia…
‎Aia e brânză?
‎Da.
‎Amy nu ți-a zis că sunt vegană? ‎Fără carne, unt sau ouă.
‎Aia nu e viață.
‎Doctorul meu te-ar contrazice.
‎A zis că am colesterolul unui copil.
‎Am un drob vegan, făcut în casă.
‎- Vreau să îl pui pe masă. ‎- Sigur.
‎Zora unde e, totuși?
‎E la aeroport. ‎Îi ia pe Hershel și pe Maxine.
‎Te-am fi luat și pe tine, ‎dar nu știam că ai ajuns de două zile.
‎- Salut, frumoaso! ‎- Bună, mamă! Cum ești?
‎Sunt bine. Am avut ceva de rezolvat.
‎În LA?
‎Bine, mamă. El e Lino.
‎Ne știm deja.
‎Nu se teme de o femeie puternică, ‎aia e bine.
‎- Pui aia pe farfurie? ‎- Da. Sigur.
‎- Salut! ‎- Da.
‎Doamne!
‎- Salut! ‎- Bună!
‎- Fetița mea! ‎- Salut, fată dragă!
‎Bună, tată!
‎- Cum ești? ‎- Bine.
‎- Bună! ‎- Salut!
‎- Ce faci? ‎- Te-ai acomodat?
‎- Da, clar. ‎- Bun.
‎Deci încă se servește alcool pe avion.
‎Vă urez tuturor bun venit la noi!
‎Da. Bun venit la noi!
‎A fost greu să trec păsăroiul ‎de polițaii ăia de duzină de la aeroport.
‎Eu i-am zis lui Hershel ‎că sunt curcani și aici.
‎Da, din ăia care au ținut regim cu sucuri.
‎Eu am adus unul sănătos ‎pentru primele voastre sărbători aici.
‎Ei bine, ne bucurăm ‎că suntem toți împreună aici.
‎Inclusiv Lino, ‎care a gătit această cină frumoasă.
‎Sărbători fericite!
‎Campionatul s-a terminat ‎când Texans i-au bătut pe Cowboys.
‎- Lino, ți-ai ales echipa? ‎- Tată, lui îi place fotbalul european.
‎În fine. Mi-am nesocotit rațiunea…
‎Tu încă lucrezi ‎pe postul ăla de începător?
‎Da.
‎Nu a fost ușor ‎să-mi croiesc drum în țara asta….
‎Nimic nu e ușor. Trebuie să tragi tare.
‎Zora, dacă o să te așezi vreodată ‎la casa ta cu un bărbat,
‎măcar să fie de culoare.
‎„Vreodată”?
‎Chiar așa de greșit e ‎faptul că-mi doresc nepoți de culoare?
‎Tu ți-ai ales bărbatul. ‎Cu Zora încă mai am o șansă.
‎Probabil e diferit în Europa, dar aici…
‎Apropo de Europa, Lino. ‎Eu nu am fost în Sicilia.
‎Voi aveți sărbători?
‎Da. Acum e recolta măslinelor.
‎Bine.
‎Părinții lui Lino sunt fermieri.
‎Sper că sunt bio.
‎Da, sunt. Mâncăm numai roadele pământului.
‎Mama m-a învățat ‎să gătesc cu ingrediente proaspete,
‎cu delicatesele pământului.
‎- Mai vrea cineva cartofi dulci? ‎- Eu.
‎Pune-mi pe farfurie!
‎- Le împărțim. ‎- Mai vreau și eu.
‎- Vrei și de aici? ‎- Da, puțin.
‎Da.
‎Este… delicios.
‎Eu mă bucur ‎că Amy și-a revenit și s-a angajat.
‎- Tartă, tati? ‎- Da, puiule.
‎Mersi, puiule!
‎Așadar…
‎ai avut un interviu la un restaurant.
‎Cum a mers?
‎Tată…
‎Ce e?
‎Nu toți italienii ‎sunt prietenoși unii cu alții.
‎Dacă m-aș da bătut când lumea e ostilă…
‎Lino, scuze! Familia ta ar vrea ‎să vină aici de Crăciun?
‎Nu sunt așa de apropiați.
‎Păi de ce, fiule?
‎- Tată… ‎- Lasă-l să răspundă!
‎Când am plecat…
‎am părăsit tradiția.
‎Și generațiile…
‎de fermieri.
‎Tata a fost dezamăgit de alegerile mele.
‎Am părăsit vatra, școala.
‎Ai iubită de culoare…
‎Da. E americană, de culoare ‎și nu e catolică.
‎Alegeți voi!
‎Ei bine… Am vești bune.
‎Mi-am vândut firma.
‎Am dat avans ‎pentru o casă superbă în Topanga.
‎Mă mut în LA. Surpriză!
‎- Ce? ‎- Poftim?
‎Da. Vreau să fiu mai aproape ‎de fetele mele.
‎Deci încă mai cheltui banii lui.
‎Ce faci? Nu fi ciudos!
‎Doar pentru că Ron are succes.
‎Eu ce am primit la partaj?
‎Un scaun din nuiele ‎și niște albume de-ale lui Bobby Womack?
‎- Știam eu că tu le-ai luat. ‎- Da.
‎Încă e Ziua Recunoștinței. Gata, da?
‎Poftim.
‎Până se pune el pe picioare.
‎Nu, tată. Ne descurcăm. Tată!
‎Nu avem nevoie. Nu. Suntem bine.
‎- Lasă! ‎- Tati!
‎Cu noul meu serviciu, suntem bine. ‎Și el o să găsească…
‎Domnule!
‎Cred că suntem bine.
‎Am economii. Am muncit toată viața mea.
‎Nu avem nevoie de pomană.
‎Lino, nu e așa.
‎E între mine și fiica mea. E în regulă.
‎Amy.
‎Te rog, ia-i!
‎Vrea cineva vin?
‎Trebuia să nu te amesteci.
‎Mama a zis că se mută aici? ‎Zi-mi că nu am auzit bine!
‎Unde e Lino?
‎A plecat.
‎- A plecat? ‎- A zis că vrea un răgaz.
‎Îl poți condamna? ‎A fost urât. Îl cam compătimesc.
‎- Am crezut că te disperă. ‎- Da.
‎Dar te iubește și e de treabă, Amy.
‎Lino!
‎Ce…
‎Ce faci aici? E periculos.
‎Să ce? Să mă plimb?
‎În orașul meu, ‎e normal să te plimbi după cină.
‎- Aici de ce nu se plimbă lumea? ‎- E Ziua Recunoștinței.
‎Toți sunt acasă, cu familia. ‎Ar trebui să luăm exemplu.
‎Asta nu e familia mea.
‎Nu e casa mea. Apartamentul, orașul ăsta…
‎nu sunt casa mea.
‎Lino!
‎Te oprești, te rog?
‎Urcă în mașină, te rog! ‎Te duc unde vrei tu.
‎Nu știu unde aș putea să mă simt bine.
‎Nu am prieteni aici. Nu am familie…
‎Mă rătăcesc aproape zilnic.
‎Nici centru nu este.
‎E o zăpăceală infinită ‎în care nu mă mai recunosc.
‎Nu am centru.
‎Am gătit pentru familia ta ‎și nu s-au atins de mâncare.
‎Normal că tatăl tău se îndoiește de mine.
‎Ei au vrut o masă ‎care să le evoce ceva familiar. E normal.
‎De ce ai luat bani de la el?
‎Voia să fie protectiv.
‎Crede că nu pot să am grijă de tine?
‎- Nu. ‎- Dacă ai luat banii,
‎și tu crezi că nu o să mă descurc aici.
‎Ba nu.
‎Eram fericiți în Florența.
‎Cel puțin eu.
‎Am întrecut măsura ‎crezând că putem găsi fericire și aici.
‎Lino!
‎Amy, nu?
‎Da. Bună!
‎Salut!
‎Trebuie să-ți mulțumesc.
‎- Am auzit că tu ai vândut lucrarea. ‎- Da. Sunt mare fan.
‎Am citit undeva că ai început cu pictura.
‎Și cu sculptura și cu colajele.
‎Nu știu cum reușești.
‎Treci de la o ramură la alta ‎cu multă ușurință.
‎Deci și tu ești artistă?
‎Nu știu ce sunt.
‎Mereu lucrez la ceva…
‎dar nu știu ‎dacă mă apropii de vocea mea autentică
‎sau dacă o să știu că am găsit-o.
‎Semeni cu mine.
‎Mi-a luat mult până am avut curaj ‎să mă exprim prin fotografie
‎și să-mi ofer libertatea ‎de a încerca ceva nou.
‎Am făcut și lucrări oribile.
‎Nu te cred, dar fie.
‎Totul e oribil până într-un punct…
‎Apoi nu mai e.
‎Arta e un proces. Contează și călătoria.
‎Când îți place ce faci, ‎merită să mai dai și în gropi.
‎Laila?
‎Pe mai târziu!
‎Salut! Scuze! Îl caut pe Lino.
‎- Amy, nu? ‎- Da.
‎N-am avut clienți, și Lino a plecat.
‎- Bine. Scuze că am întrerupt jocul! ‎- E un meci.
‎Pot să te întreb ceva?
‎De ce vă place sportul ăsta așa de mult?
‎Păi e fotbal. E de-acasă.
‎Lino!
‎Scuze!
‎- E toiul nopții. ‎- Ți-am făcut ceva.
‎Terci de mălai cu unt.
‎Gustă!
‎E mămăligă.
‎Sì. ‎În Italia e mămăligă, ‎În Texas, e terci de mălai.
‎Înțelegi?
‎E bun și aici, și acolo.
‎Ca noi.
‎Mănâncă!
‎Apoi te îmbraci.
‎Salut! Ați ajuns! Urmează Italia!
‎Ciao!
‎Silvio are rude în Sicilia.
‎Da? Eu sunt din Castelleone, lângă Cefalù.
‎Da! Tata e sicilian!
‎E din munți. ‎Eu m-am născut și am copilărit la Roma.
‎Hai să bem un Peroni!
‎Clar.
‎Haideți!
‎Îți place?
‎Încă două beri, da?
‎- Duo, dos, due, ciao! ‎- Două.
‎- Unde găsesc cafea bună? ‎- Nu știu.
‎Și ‎La Repubblica? ‎Americanii nu înțeleg politica italiană.
‎Știu. Abia o înțeleg eu.
‎- Nu pricep. ‎Cin cin! ‎- Cin cin!
‎Te iubesc.
‎- Încă două beri, amice! ‎- Te iubesc.
‎- Ce bine că ai venit! A fost o idee bună. ‎- Mulțumesc.
‎- Pa! ‎- Pa, Amy!
‎Ce a zis Silvio?
‎Că o să fie mai bine.
‎Unde mergi?
‎Unde… Lino!
‎O să reușim aici. Sunt sigur.
‎Pot să-ți spun ceva?
‎Nu o să-mi pese de fotbal niciodată.
‎Dar dacă îmi ia o viață ‎să învăț ce e ofsaidul
‎și să memorez imnurile echipelor…
‎vreau să o petrec cu tine.
‎O să reușim, Lino.
‎Într-o lume în care orice e posibil
‎și într-un oraș care nu are centru,
‎eu sunt centrul tău.
‎Tu ești centrul meu.
‎Știu că avem visuri…
‎dar nu îmi pasă dacă nu le împlinim…
‎sau dacă nu avansăm mai departe ‎de locul unde stăm acum
‎cât timp sunt cu tine.
‎- Nu. ‎- Nu. E momentul meu.
‎Fii soțul meu!
‎Da! Normal că mă însor cu tine!
‎- Hai să-i anunțăm pe ai tăi! ‎- Nu.
‎Ar trebui să-i anunțăm pe ai tăi primii. ‎Hai! Sunt fericită.
‎Și tu ești. ‎Și italienilor le plac poveștile astea.
‎A noastră e memorabilă. Hai!
‎Bine.
‎O să fie bine.
‎Bun.
‎Alo?
‎Auzi, tată…
‎Te sun cu vești bune.
‎Te ascult.
‎Eu și Amy ne căsătorim.
‎Alo?
‎Alo, tată?
‎Sunt aici.
‎Nu spui nimic?
‎Mai bine nu răspundeam azi la telefon.
‎Tată, ce vrei să spui?
‎Ți-ai părăsit casa, familia și pământurile ‎ca să mergi să studiezi.
‎Aia a fost prima rușine.
‎Apoi ai mers în America…
‎Da.
‎Și acum, fata asta.
‎Numele ei e Amy.
‎O americană.
‎Nu știu cum pot să îndur atâtea…
‎Nu ești fiul meu!
‎A zis că nu mai are fiu.
‎Lino!
‎Subtitrarea: Cătălina Vod