UNA SÈRIE DE NETFLIX
DIVUIT MESOS DESPRÉS
TARDOR DE 2006
Lino, m'ajudes, si us plau?
Sí. Ja vinc.
No sé quant d'espai hauria de deixar aquí, però…
Quina vista més bonica.
Si no et conegués,
pensaria que t'aprofites de la situació.
- No. - No?
No puc doblegar el genoll.
Segur que podem plantar la col tan a prop de la sàlvia?
Sí, mon pare diu que així es nodriran.
Li trucaré.
Digui?
Hola, papa.
Ei! Com va?
Tan de bo fossis aquí, papa. Ets tot un mestre de la pagesia.
L'olivera que vas podar…
té bon aspecte.
- Sí? - Sí.
I les roses? Com estan?
- Les roses? - Sí.
Doncs…
Podrien estar millor.
Sí.
Espera, una altra cosa.
El metge.
- Hi anem la setmana que ve. - I després ja està, no?
Qui ho sap, papa.
I…
- T'has pres les pastilles? - Sí, avui m'he pres l'última.
Bé.
Papa…
El temps ho dirà.
Tinc bones notícies.
El càncer ha remès. Del tot.
O sigui que ha funcionat?
Haurem de fer un seguiment, escàners cada tres o sis mesos,
però, Lino, ja no tens càncer.
Déu meu. O sigui que ja està?
Hem de reforçar-li el sistema immunitari
amb mesures holístiques, com l'acupuntura
i una bona dieta…
No m'ho puc creure.
Puc menjar bistec a la florentina.
- No sé què dir. - Teniu una segona oportunitat.
Sortiu a viure la vida.
Ordres del metge.
Quasi no trobo cangur.
- La notícia m'ha agafat per sorpresa. - L'hauries d'haver dut!
No? No, d'acord. Potser la pròxima vegada.
- I què fareu ara? - Hauríeu d'anar de vacances.
- Sí! - Oh, i tant!
Amy, Lino.
- Què és això? - És de part de tots.
Nois…
- No, això… - No, és…
És massa.
No, no amb totes les teves factures mèdiques.
La medicina occidental és un robatori.
La medicina occidental li ha salvat la vida al meu marit, que quedi clar.
És veritat, però us estimem
i us volem ajudar.
Per ells.
Pel Lino i l'Amy.
Us estimem.
Gràcies, nois.
Tan de bo pogués brindar, però ho tinc prohibit.
- Jo bec per tu. - Salut.
He de trucar a mos pares.
Ho he intentat un parell de vegades, però…
- Tranquil. - I la foto?
- La tinc jo. - A veure si és fill teu.
No s'assembla a ella.
Mama, m'han fet l'escàner
i ja estic bé.
Hola?
Mama?
Que hi ets?
Lino…
el papa s'ha mort.
Un atac de cor.
Com que s'ha mort?
Vam parlar la setmana passada.
Va ser ahir, mentre treballava.
No t'he trucat abans perquè t'havies de fer l'escàner.
No et volia donar males notícies.
La teva salut és el més important.
Ell t'estimava.
- Escolta, mama, vinc a casa. - No.
- Que sí, que vinc.
I què vindràs a fer?
El funeral és demà.
Qui et cuidarà?
Jo en tinc prou, amb saber que tu estàs bé.
Promet-me que pensaràs en la teva salut.
Sí.
Què passa?
Volia que estigués orgullós de mi.
I ho estava.
Al final, estava molt orgullós de tu, Lino.
Per què?
Per tornar a unir la meva família.
T'estic agraït.
- I saps què? - Què?
No vull malgastar més temps a la vida.
Mai més.
Jo tampoc.
Vull que siguem pares.
Vull ser mare.
Et sembla bé?
Fem-ho.
Per desgràcia, la vostra situació no és òptima.
Suposava que optaríem per la inseminació artificial,
ja que vam congelar esperma.
Amb una reserva limitada,
teniu més probabilitats amb una fecundació in vitro.
És una decisió molt personal,
o sigui que preneu-vos el temps que necessiteu per pensar-vos-ho.
I això és si la transferència funciona.
Però és l'única manera de tenir un fill biològic.
Si això és el que cal, amore, farem el que tu vulguis.
No vull.
El més important per a mi és ser mare, no estar embarassada.
Si penso en formar una família,
no vull que la biologia ens digui a qui podem estimar.
I no vull veure més metges, més agulles ni fecundacions in vitro.
No vull formar una família així.
Gràcies.
- De debò? - Sí.
La família no és només de sang.
A més, no vull passar res al nostre fill que li porti problemes.
Com la teva tossuderia?
No. Això sí que l'hi vull passar.
És important.
Jo he superat un càncer.
M'hauré de fer escàners la resta de la meva vida.
Però jo…
Tenim una carta del seu oncòleg, que és capdavanter en el seu camp,
i a la carta hi diu que el Lino està recuperat.
Si ens dones una oportunitat…
Amy, Lino, gràcies per la vostra sinceritat,
però vull que sapigueu que no depèn de mi.
En gran part, Kindred Circle és diferent de les altres agències
perquè posem la mare biològica per davant de tot.
Nosaltres no decidim.
L'encarregada d'escollir és la mare biològica.
Ho entenem.
I trien els futurs pares per tot tipus de motius.
Tot i que no us puc prometre res, us donaré un consell.
Aneu a casa
i elaboreu una sol·licitud que plasmi qui sou com a parella.
Poseu-hi fotos, cartes dels vostres amics.
Expliqueu-li la vostra història.
Sé que no soc imparcial perquè soc la dona del Lino, però serà un gran babbo.
Així diuen "papa" a Florència, on ens vam conèixer.
Sempre he sabut que volia que ella fos la mare dels meus fills.
Lluís!
Per tot el que hem passat…
Per tot el que hem perdut…
…estimarem aquest fill dins la nostra família per sempre.
- El meu marit… - La meva dona…
- …serà un gran pare. - …serà una gran mare.
Com va?
PRIMAVERA DE 2007
Estàs preciosa.
T'he comprat
un regal de dama d'honor.
Has de deixar de fer això, Z.
Ja tinc el bodi de la Frida Kahlo i el davantal del petó
per a un nadó que… no existeix.
No em puc resistir quan veig aquestes coses.
Són tan boniques que vull que les tinguis.
- Ja ho sé. - Per si de cas.
Però han passat mesos, Z.
No vull que et rendeixis.
Mama, sobretot que no quedin arrugues davant.
- Gràcies, papa. - L'estic allisant.
Així, Maxine. Queda preciós.
- Que els brodats quedin ben rectes. - És clar.
És preciós.
- És una nena. - Qui?
M'ha trucat la Barbara de Kindred Circle. És una nena.
De debò?
Hem de marxar. Li acaben de donar l'alta.
Vinga. Heu de marxar. Aneu-vos-en.
Ho has de fer, Amy.
Marxeu!
- Amb compte, així. - D'acord, anem.
- T'estimo! - Jo també!
Ja la veig. Barbara!
Hola. Hem vingut tan ràpid com hem pogut.
On és? Com està? Quan ens la podem endur?
Heu de fer una altra cosa
- abans d'endur-vos-la. - D'acord.
El pare biològic ha renunciat als seus drets, però la mare biològica,
que es diu Toni,
us voldria conèixer als dos abans de fer-ho.
Passa alguna cosa?
Forma part del procés. Són joves i estan inquiets.
Crec que només necessita mirar-vos als ulls
abans de prendre la decisió més important de la seva vida.
Sí.
Per a ella, això també és un comiat.
- Sí. - Passeu.
D'acord.
L'UCLA.
Té un campus preciós.
Sí.
Ara podrem acabar la carrera.
Crec que no vaig prou mudada.
Perdona, venim del casament de ma germana.
- Sí. - La Zora?
Sí. Com ho…?
És clar, perdona, és que…
- Estic nerviós. - Tranquil.
Va ser per això. Per això us vaig triar.
Per les vostres famílies.
Us han ajudat molt.
M'agradaria dir-te que estic curat des…
Tranquil.
Quan l'he mirada als ulls,
he sabut que volia que tingués el tipus d'amor que us ha fet superar
alguns dels pitjors reptes de la vida.
Vull que tingui una gran vida.
I un amor que li faci costat en els mals moments.
I vull que tingui una família enorme.
Vull que mengi bé.
M'encanta el menjar italià.
Si ara començo a plorar, no pararé, o sigui que…
Ja podeu conèixer la vostra filla.
- Gràcies. - Gràcies.
S'assembla a la meva àvia.
Sí?
Es diu Rose.
I he pensat…
Ens agradaria posar-li
Idalia.
Significa "heus aquí el sol" en italià.
Però saps què? Idalia Rose…
- És… - És preciós.
Sí.
Gràcies.
Gràcies a tu.
Ets una benedicció. Em deixes sense alè.
Amore, és el millor que hem fet mai.
Lynn, et vull deixar que triïs com vols que et digui la Idalia.
Àvia, iaia o gigi.
Gigi sembla el nom de l'última noia viva quan s'encenen els llums
en un bordell de Nova Orleans.
Ei, Maxi!
Recordes quan hi vam anar el 96?
- Te'n recordes? - Sí!
"Em pots dir Gigi."
Mama, pots…?
- Compte, no para de plorar. - Sí. Tranquil·la.
- Vaig a agafar el telèfon. - Tranquil·la.
Ja està.
Digui?
Té uns bons pulmons. Genial!
Hola, Filomena.
I quan és el bateig?
No sabem si la batejarem, com a mínim ara mateix.
Volem que la Idalia ho decideixi quan sigui gran.
Això ho diu mon fill,
però tu li has de fer veure el que és millor per a tothom.
Te l'has de treballar. L'has de saber convèncer.
Has de parlar-hi.
Filomena, el nostre matrimoni no funciona així.
Tots funcionen igual.
Molt bé.
Doncs deixem que la seva ànima vagui pels llimbs. És el que vols?
Doncs adeu.
Adeu, Filomena.
- Ja està. - D'acord. Llesta?
Em pensava que ara em tocava a mi.
L'he d'agafar jo, Maxine.
En pares adoptius, el contacte físic és crucial per crear vincles.
Vincles. Ja, ho entenc.
Parlant de vincles, t'he portat això.
Mira quin simulador d'alletament!
Ja, espera. El que has de fer és…
omplir això de llet perquè la nena pugui mamar pels mugrons.
T'encanta, no? I…
he parlat amb una dona vegana de Bay Area que ven llet materna per internet.
No em sembla bona idea comprar fluids corporals per internet.
Doncs fem servir llet maternitzada. Tu no has tingut fills i…
Ja n'hi ha prou, Lynn.
Ja n'hi ha prou!
M'he mossegat la llengua moltes vegades.
Me la vaig mossegar al casament.
- Espera. - No.
No vaig poder tenir fills.
El Hershel i jo no vam poder tenir fills. Ho vam intentar.
Però hi ha mil maneres de ser mare, i la teva filla ens ho està demostrant.
Sí.
I el que anava a dir és que com que no has tingut fills…
no saps com de perduda estava després del primer part.
No tenia ni idea de què feia.
Ja està!
Per fi!
No, deixa'm provar-ho.
Ja està.
Això és per deixar-te que la coneguessis primer.
És la teva filla. És normal que tingui debilitat per mi.
- Vaig a vigilar el sopar. - D'acord.
- No.
Això ho hem d'arreglar ella i jo.
Tu i jo crearem vincles encara que ens costi la vida.
Així. Sí, Idalia, soc la teva mare.
La mama és aquí.
Sí, així.
Soc la teva mare, Idalia.
Sí.
Sí, ja sé què penses: "Puc comptar amb aquesta dona?
Si em passés cinc hores plorant,
es rendiria?"
Doncs et diré, preciosa,
que no et desempallegaràs de mi.
Mai.
Ja està.
D'acord. Soc aquí.
Porta't bé, petita.
Ets una monada, Idalia.
Sí, i a més dorm la mar de bé.
Adeu.
Tranquil·la.
És el doctor Atluri?
D'acord. Gràcies, doctor. Gràcies.
Tot bé?
Ostres…
Vine aquí, supervivent.
Amore, tingues pietat d'aquest pobre vell.
Sí.
Hola.
La meva estimada Idalia.
La mama ha de tornar a la feina demà.
Això vol dir
que no passarem tant de temps juntes.
El papa ja no pot fer el que més li agrada.
I ho troba molt a faltar.
Però hem fet un tracte.
Jo torno a la feina
i tu i ell estareu sempre junts d'ara en endavant.
Algú t'ha de comprar els bolquers, filla.
Et trobaré molt a faltar.
D'acord.
- Agafa-la. - Hola.
D'acord.
Vinga, adeu.
TARDOR DE 2011
Idalia, ja soc a casa.
- Hola, carabasseta. - Bé…
El julivert.
La gent creu que només fa bonic,
però tu i jo, filla meva, sabem que no, i…
les tiges tenen més gust perquè estan més a prop de terra.
Amore, és meravellosa. Acaba de girar la seva primera frittata.
Als quatre anys, ja és subxef.
Sí? Quina passada!
Ostres! Tant de bo ho hagués vist!
Torna a casa abans, mama.
Sí, ho intentaré.
Toca-la!
La Brigitte és de classe?
No, la Delphine.
Té la casella entre la Idalia i el Barley.
Creia que la Delphine era la dels pares que pensen
que la cançó d'Els Barrufets és massa atrevida.
No, aquesta és l'Olive.
L'Olive no era de gimnàstica?
Aquesta és la Kale.
El kale no és una col?
Quin cacau!
D'acord. Llestos?
Vaig a apagar els llums.
T'agrada?
Els podràs posar cara al berenar col·lectiu de l'escola.
Sí.
És dijous a les cinc. Te'n recordes?
Per què sempre les fan a les cinc?
Amb el trànsit, he de sortir del Watts a les tres.
La Zora volia venir amb els seus alumnes.
Podries intentar-ho.
Sí, ho intentaré.
Pintem-li les sabates. Que bonic.
Quan vam deixar el Tonino i la cabra,
estaven escalant una muntanya altíssima.
- Lino? - I llavors… Sí?
Ja pots passar.
D'acord.
Ara torno, amore.
Porta't bé amb l'Anet, d'acord?
D'acord. Anem.
M'ensenyes el dibuix?
Digues adeu.
És el Signore Elefante. Mira que maco.
Recordes on ens havíem quedat amb el Tonino i la cabra?
Des de dalt de la muntanya, veien tot Sicília.
I la cabra, de tant menjar verdura, es va tornar verda.
I la granota va dir…
"No em copiïs, cabra ximple."
D'acord, nois, és hora d'anar a dormir.
Oh, no!
Amore, seu.
Què passa després?
Doncs…
després la cabra es menja una pastanaga i deixa de ser verda.
Això no pot ser.
El Tonino havia expulsat les pastanagues del regne.
No?
Ja, és clar que sí.
És hora d'anar a dormir. Bona nit.
- No t'ha agradat el conte. - Sí.
No tenia cap sentit, però és igual.
D'acord, els nens han marxat. Què et passa, Amy?
Soc un monstre, no?
Qui no vol que sa filla estigui unida a son pare?
No hauria d'estar-ne gelosa, però em sento tan…
Em sento tan descompassada! Fa no res era un nadó
i quan me n'adoni serà adulta i m'ho perdré tot.
D'acord, xata, frena.
T'has saltat les poca-soltades de l'adolescència.
Em moro de ganes de veure't pagar
per totes les teves bogeries.
Jo era una santa.
Creus que se l'estima més que a mi?
És que cuinen junts, tenen els seus contes secrets.
Collons, si li ensenya sicilià! Tindran el seu propi idioma.
I vull que sigui així, de debò.
El Lino es mereix més temps amb ella perquè…
Es mereix… Necessita més temps amb ella.
Perquè…
El càncer podria tornar.
Ja no en té, però encara hi és.
No marxa i no para de prendre'ns coses.
Perquè ell no pot treballar, jo m'he de perdre coses i ho odio.
Odio el que el càncer li ha fet al nostre matrimoni i a mi també!
Odio ser una mare que està gelosa del seu marit
i del conte d'una puta cabra, Zora.
Una cabra!
Estic cansada de perdre'm les coses.
Doncs no ho facis. Avui no.
Ves-te'n.
Marxa. Jo endreço tot això.
Ves al berenar col·lectiu.
Res demostra més l'amor d'una mare que menjar coses fetes per desconeguts.
Ja soc a casa!
Lino, ets increïble.
Amore, quina sorpresa!
Sí, i tant.
Hola. Soc l'Amy.
Brigitte.
No tenies quatre anys?
No. És la Delphine, la seva filla, que va amb la Idalia.
La Brigitte és sa mare.
Les nenes estan bé, Lino.
- Hola. Ets una mare nova? - Hola.
No. És l'Amy.
La teva dona. Vaja! Ens preguntàvem com eres.
Per fi ens coneixem! Vols beure alguna cosa?
Prenem vodka amb gasosa.
- Són dos quarts de quatre… - Ho fem el dimarts, però…
Estic ajudant el Lino a cuinar per a la festa d'avui.
És xef. No necessita ajuda, però…
La Brigitte està aprenent cuina italiana. És francesa.
Per cert…
Aquí. Perdona.
Julivert del nostre hort.
No és com les herbes franceses.
No el subestimis. Tasta'l.
- Estaria perduda sense tu, Lino. - Sabeu què?
Crec que sento plorar les vostres filles. Potser han caigut i s'han obert el cap.
- Ho hauríeu d'anar a mirar. - D'acord.
Per què li has donat julivert?
Què?
A la Brigitte!
Li has donat julivert de l'hort.
Sí. Ja saps com d'important és en el menjar sicilià.
És bona cuinera. Cuina francesa.
- Però és bona. - D'acord, però el vaig plantar jo.
Sí, ja ho sé.
No ho entenc. Tu no cuines.
És el meu julivert, Lino!
D'acord. N'hi he donat molt poc. No sé d'on…
D'on surt això ara?
Crec que si jo planto alguna cosa
m'hauries de tenir en compte abans d'anar-la regalant.
Mama, per què crides?
Tranquil·la, no passa res.
Ei.
- Ja dorm? - Sí.
Com un tronc.
Gràcies. Deixa-la a la taula.
D'acord.
Sí?
- La Brigitte i jo només som amics. - Estàveu flirtejant, Lino.
Jo mai faria això. Amore, el meu cor és teu i només teu.
No és només la Brigitte.
Tu coneixes molt més la vida de la Idalia i això em fa sentir…
Em fa sentir mala mare.
Envejo la vostra relació.
Amy.
M'encanta cuidar la meva filla.
Però jo t'envejo a tu.
Tu no entens com em sento.
Soc xef i no em puc guanyar la vida cuinant.
D'acord?
Jo tampoc m'imaginava la meva vida així.
- D'acord. - Sí.
I què fem?
Perquè no soc feliç.
No soc…
No soc feliç.
Para.
Para. Ja està.
Tranquil·la. Mira.
La Brigitte m'ha donat una idea.
No, ho dic de debò, amore.
Hauria de donar classes de cuina.
M'encantaria tornar a treballar en una cuina professional.
Ens anirien bé els diners. Podria demanar una reducció de jornada.
Podré passar més temps amb la Idalia i…
I dedicar més temps a la pintura.
Vull més temps per a l'art i per a nosaltres. Ho trobo a faltar.
Sí.
Però que quedi clar. La Brigitte no pot ser alumna teva, de debò.
- M'entens? - D'acord. Tracte fet.
I t'he de demanar un altre favor.
El que tu vulguis.
Em pots explicar el conte del Tonino i la puta cabra?
- No l'entenc. - D'acord.
PRIMAVERA DE 2014
Hola!
- Mama! - Hola.
Com estàs? Gràcies, Sharon. Estic a punt d'acabar el quadre.
Però si ens ha fet creps amb maduixes!
La Idalia sempre és benvinguda.
Gràcies. Adeu.
Com està la nena més llesta de segon?
Bé. Sabies que les papallones tenen el gust a les potes?
Què dius?
Escolta, vols que ens embrutem les mans?
Molt bé, vine.
Bé,
la dolçor de l'alfàbrega
ens recorda que els gustos delicats poden ser els més potents.
Mireu.
- Fes-li una faldilla. - D'acord.
- No, groga. - D'acord.
El Signore Elefante es menjarà tota l'amanida.
Hola.
Ja està.
- Frànkfurts arrebossats? - Sí.
Aquesta setmana tinc moltes classes.
Soc un home treballador. Altra vegada.
I estic cansat.
- Bon profit. - Ataquem?
Espera, mostassa o quètxup?
Estàs bé?
Estic bé.
M'he equivocat de forat.
Beu aigua.
Tu amb quètxup i jo amb mostassa. A veure què tria el babbo.
Hola, Anet. Gràcies per fer-me un forat a primera hora, sobretot en divendres.
El doctor Atluri diu que és urgent.
Estàs bé?
Ja ho veurem.
Idalia, si menges ara, falta tan poc per sopar
que no tindràs gana.
- Mama! - Àvia!
Pastisset!
Què hi fas aquí?
Bé…
Amore, però què…
Tenim una cita.
Només una mica més.
Què?
Ballem.
Espera.
- Espera. I si caus? - Hauré caigut.
Vull tornar a ballar amb la meva dona.
¿T'he explicat mai
la vegada
que el Tonino i la cabra volien jugar a futbol?
Van tenir un gran problema. La cabra només tenia sabates de mudar.
- I què va fer? - Doncs la cabra…
va demanar un parell de botes de futbol a una cosina seva.
Però té quatre potes!
Exacte! Necessitava un altre parell de botes.
Com que era un bon amic, el Tonino li va deixar les seves,
però, quan la cabra se les va emprovar, eren massa grans per a les seves peülles.
La cabra estava molt trista,
però ella i el Tonino van tenir una idea.
Ei, que la Idalia ha d'anar a dormir.
Però el babbo no ha acabat el conte.
Cinc minuts més, amore.
Subtítols: Maria Romero Soronellas