‎UN SERIAL NETFLIX
‎18 LUNI MAI TÂRZIU
‎TOAMNA, 2006
‎Lino! Mă ajuți puțin?
‎Da. Vin acum.
‎Nu știu cât spațiu să las între astea…
‎Priveliștea e superbă!
‎Dacă nu aș ști cum stau lucrurile,
‎aș zice că profiți de situație.
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Nu pot să-mi îndoi genunchiul.
‎Sigur putem pune varza aproape de salvie?
‎Da, tata zice ‎că o să se hrănească reciproc.
‎Stai să-l sun!
‎- Alo? ‎- Salut, tată!
‎Salut! Ce faci?
‎Aș fi vrut să fii aici. ‎Tu ești maestrul grădinar.
‎Măslinul îngrijit de tine…
‎arată bine.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Dar tufele de trandafiri?
‎- Trandafirii? ‎- Da.
‎Ei bine…
‎E loc de mai bine.
‎Da.
‎Stai! Încă ceva!
‎Doctorul ce zice?
‎- Mergem săptămâna viitoare. ‎- Și apoi gata, da?
‎Cine știe, tată?
‎Și…
‎- Ți-ai luat pastilele? ‎- Da, azi-dimineață.
‎Bine.
‎Tată?‎ ‎Timpul ne va spune când e gata.
‎Am vești bune.
‎Cancerul a dispărut. De tot.
‎Deci a mers?
‎Te monitorizăm și facem radiografii ‎între trei și șase luni.
‎Dar boala nu mai e.
‎Doamne! Deci am scăpat?
‎- Imunitatea trebuie refăcută. ‎- Da.
‎Ați fi surprinși ce efect ‎au acupunctura și dieta sănătoasă…
‎Nu pot să cred.
‎O să mănânc friptură alla Fiorentina.
‎- Nu știu ce să zic. ‎- Ați primit a doua șansă.
‎Trăiți-vă viața!
‎Asta vă prescriu.
‎Foarte greu am găsit o dădacă.
‎M-ați surprins cu veștile.
‎Trebuia să-l aduci.
‎Nu? Bine. Poate data viitoare?
‎- Ce o să faceți acum? ‎- Mergeți în concediu!
‎Amy, Lino!
‎- Ce e asta? ‎- De la noi.
‎Dragilor…
‎- Nu, e o… ‎- Nu…
‎E prea mult.
‎Ba nu e. ‎Mai ales la câte facturi medicale aveți!
‎Medicina modernă e o escrocherie.
‎Dar i-a salvat viața soțului meu. ‎Atât am de zis.
‎E adevărat. Dar vă iubim
‎și vrem să vă ajutăm.
‎- Pentru Lino și Amy! ‎- Pentru Lino și Amy!
‎Vă iubim.
‎Mulțumim tuturor!
‎Nu pot să închin cu voi, ‎nu mă lasă doctorul.
‎- O facem noi! ‎- Noroc!
‎Trebuie să-i sun pe ai mei. ‎Nu reușesc să dau de ei.
‎- Bine… ‎- Unde e poza?
‎- E aici. ‎- Să verificăm dacă e copilul tău!
‎Nu seamănă cu ea.
‎Mamă, am fost la radiografie
‎și totul a dispărut.
‎Alo?
‎Mamă?
‎Ești acolo?
‎Lino…
‎Tatăl tău a murit.
‎Atac de cord.
‎Cum să moară?
‎Am vorbit săptămâna trecută cu el.
‎S-a întâmplat ieri, când muncea.
‎Știam că ai raze azi, ‎de-aia nu te-am sunat.
‎Nu am vrut să-ți dau vești proaste.
‎Sănătatea ta e importantă, dragule.
‎Te-a iubit, fiule.
‎- Mamă, vin acasă. ‎- Nu.
‎- Mamă, vin acasă!
‎Nu ai ce să faci aici. Slujba e mâine.
‎Cine te îngrijește?
‎Îmi ajunge să știu că ești bine.
‎Promite-mi că pui sănătatea pe primul loc!
‎Bine.
‎Ce e?
‎Mi-am dorit să fie mândru de mine.
‎Dar a fost.
‎Până la urmă, a fost foarte mândru.
‎Pentru ce?
‎Pentru că mi-ai reîntregit familia.
‎Sunt recunoscător.
‎- Știi ce? ‎- Ce?
‎Nu mai vreau ‎să irosesc timp în viața asta.
‎Nicio clipă.
‎Nici eu nu mai vreau asta.
‎Vreau să fim părinți.
‎Vreau să fiu mamă.
‎Ești de acord?
‎Hai s-o facem!
‎Din păcate, situația voastră nu e optimă.
‎Am crezut că facem inseminare artificială, ‎căci am colectat sperma lui Lino.
‎Ei bine, cu o cantitate limitată
‎cele mai bune șanse ‎ți le oferă fertilizarea in vitro.
‎E o decizie foarte personală,
‎așa că luați-vă un răgaz ‎și aflați ce vi se potrivește!
‎Dacă embrionul se implantează.
‎Numai așa putem să avem un copil biologic.
‎Dacă de asta e nevoie, ‎facem ce dorești tu.
‎Nu vreau asta.
‎Pentru mine e important ‎să fiu mamă, nu să fiu gravidă.
‎Când îmi închipui familia noastră,
‎nu trebuie ‎să-mi spună biologia pe cine să iubim.
‎Și clar nu vreau alți doctori, ‎cu ace și fertilizări.
‎Nu vreau să ne începem familia in vitro.
‎Mulțumesc.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Familia nu e doar sânge.
‎În plus, nu vreau să dau mai departe gene
‎care i-ar îngreuna viața copilului.
‎Gena încăpățânării?
‎Nu. Pe aia insist să o dau mai departe.
‎E importantă.
‎Am câștigat lupta cu cancerul.
‎Asta înseamnă ‎că o să fac radiografii toată viața.
‎Dar…
‎Dar avem o scrisoare ‎de la oncologul lui, lider în domeniu.
‎A scris că e perfect sănătos.
‎Dacă ne-ați da o șansă…
‎Amy, Lino, vă apreciez franchețea,
‎dar vreau să știți că nu depinde de mine.
‎Kindred Circle e diferită ‎de celelalte agenții de adopții
‎tocmai datorită faptului ‎că punem mama biologică pe primul loc.
‎Nu noi alegem părinții.
‎Mama biologică decide cine se potrivește.
‎Înțelegem.
‎Mamele aleg părinții adoptivi ‎după tot felul de criterii.
‎Nu pot să fac promisiuni, ‎dar vă propun altceva.
‎Mergeți acasă…
‎și încropiți un portofoliu ‎care oglindește esența voastră.
‎Puneți poze, scrisori de la prieteni! ‎Spuneți-i povestea voastră!
‎Sunt subiectivă, fiindcă e soțul meu, ‎dar o să fie un ‎babbo‎ minunat.
‎Așa se spune „tată” în Florența, ‎unde ne-am cunoscut.
‎De la bun început, ‎am vrut ca ea să fie mama copiilor mei.
‎Zâmbiți!
‎Am trecut prin atâtea…
‎Am pierdut atâtea…
‎Așa că vom prețui acest copil ‎și va fi familia noastră.
‎Soțul meu…
‎Soția mea…
‎O să fie un părinte minunat.
‎Salut!
‎PRIMĂVARA, 2007
‎Arăți superb.
‎Stai! Ți-am luat…
‎un cadou de domnișoară de onoare.
‎Nu mai face asta, Z!
‎Deja am primit salopeta cu Frida Kahlo ‎și șorțul cu „pupă bucătarul”
‎pentru un bebe care nu există.
‎Dar nu mă pot abține ‎când văd lucrușoarele.
‎Sunt drăguțe foc și vreau să le ai.
‎- Știu. ‎- Ca să fii pregătită.
‎Dar au trecut luni deja, Z.
‎Nu vreau să te dai bătută.
‎Mamă, vezi să nu fie șifonată în față!
‎- Mersi, tată! ‎- Mă ocup acum.
‎Așa, Maxine. E superb.
‎- Așa e etalată toată broderia. ‎- Da.
‎Arată grozav.
‎- E aici. ‎- Cine?
‎A sunat Barbara de la agenție. ‎Ne dau o fetiță.
‎- Serios? ‎- Trebuie să plecăm. Acum o externează.
‎Mergeți! E important. Hai, plecați!
‎Trebuie să o faci.
‎Du-te!
‎- Cu grijă! ‎- Stai! Bun, hai!
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Uite-o! Barbara!
‎Salut! Am venit cât de repede am putut.
‎Unde e? Cum e? Când o ducem acasă?
‎Mai este o etapă.
‎- Apoi o puteți lua. ‎- Bine.
‎Tatăl biologic a renunțat ‎la drepturile parentale.
‎Dar mama, pe nume Toni…
‎ar vrea să vă cunoască înainte.
‎S-a întâmplat ceva?
‎Așa decurg situațiile astea. ‎Sunt tineri și au emoții.
‎Vrea să vă privească în ochi pe amândoi
‎înainte să ia cea mai mare decizie ‎din viața ei.
‎Da.
‎Își ia rămas-bun cu ocazia asta.
‎- Da. ‎- Intrați!
‎Bine.
‎UCLA.
‎Au un campus frumos.
‎Da.
‎Ne bucurăm că o să putem absolvi.
‎Simt că nu sunt îmbrăcată corespunzător.
‎Scuze! Venim de la nunta surorii mele.
‎- Da. ‎- Zora.
‎Da, de unde…
‎Da. Scuze! Eu…
‎- Emoțiile. ‎- Nu-i nimic.
‎M-au ajutat să iau alegerea.
‎Familiile voastre.
‎V-au sprijinit când v-a fost greu.
‎Vreau să spun că sunt sănătos…
‎E în regulă.
‎Când m-am uitat în ochii ei…
‎am știut că vreau să aibă parte ‎de iubirea care v-a călăuzit pe voi
‎când v-ați confruntat cu proba aia de foc.
‎Vreau să aibă o viață plină.
‎Și iubire care să-i dea aripi ‎când dă de greu.
‎Vreau să aibă o familie mare.
‎Vreau să mănânce bine.
‎Ador mâncarea italiană.
‎Dacă încep să plâng acum, ‎nu o să mă mai opresc…
‎E timpul să vă cunoașteți fiica.
‎Mulțumim!
‎Seamănă cu bunica mea.
‎Serios?
‎Pe ea o cheamă Rose.
‎M-am gândit…
‎Noi ne-am gândit să o numim…
‎Idalia.
‎Înseamnă „privește soarele” în italiană.
‎Dar Idalia Rose…
‎- Sună… ‎- Sună frumos.
‎Așa e.
‎Mulțumesc.
‎Și eu.
‎Ești o binecuvântare. ‎Mă ai la degetul mic.
‎Ea e realizarea vieții noastre.
‎Lynn, te las să alegi ‎cum vrei să-ți spună Idalia.
‎Bunică, buni sau Gigi.
‎„Gigi” e numele ultimei fete treze ‎când crapă de zi
‎într-un bordel din New Orleans
‎Auzi, Maxi!
‎Știi excursia noastră ‎în New Orleans din '96?
‎- O mai ții minte? ‎- Da.
‎„Spune-mi Gigi!”
‎- Mamă, cu grijă, căci a tot plâns! ‎- Da. Scuze, puiule!
‎- Mă duc să răspund. ‎- Scuze, puiule! Da.
‎Știu.
‎Alo?
‎Are plămâni zdraveni. Aia e bine.
‎Ciao, Filomena!
‎Când e botezul?
‎Deocamdată nu știm ‎cum o să fie cu botezul.
‎Vrem ca Idalia ‎să-și aleagă singură religia.
‎Știu că fiul meu zice așa, ‎dar fă-l să vadă cum e bine pentru toți!
‎Bărbații trebuie manevrați. ‎Convinge-l! Vorbește cu el!
‎Filomena, căsnicia noastră nu e așa.
‎Toate căsniciile sunt așa.
‎Bine, atunci sufletul nepoatei mele ‎nu o să fie mântuit. E bine așa?
‎Bine, pa!
‎Pa, Filomena!
‎Bun. A fost bine?
‎Am crezut că e rândul meu.
‎Trebuie să o țin eu.
‎Contactul fizic ajută copilul ‎să se atașeze de mama adoptivă.
‎Să se atașeze. Bine, înțeleg.
‎Apropo de atașament, ți-am luat ceva.
‎Ăsta e noul simulator de alăptare la sân.
‎Știu ce crezi, dar stai! ‎Uite ce trebuie să faci!
‎Umpli asta cu lapte, ‎iar bebelușul îl suge prin sfârcuri.
‎Știu. Îți place, așa-i?
‎Am luat legătura cu o femeie vegană ‎care vinde lapte mamar pe net.
‎Nu cred că e bine ‎să iei secrețiile altora de pe net.
‎Atunci folosește lapte praf, Maxine! ‎Tu nu ai făcut asta…
‎E suficient, Lynn. Nu! E suficient!
‎Mi-am ținut gura de multe ori.
‎Mi-am ținut gura și la nuntă.
‎- Stai! ‎- Nu.
‎Bun. Nu am putut să fac copii.
‎Eu și Hershel nu am putut, ‎deși am încercat întruna.
‎Dar poți să fii mamă în sute de feluri.
‎Tocmai asta ne arată fiica ta acum.
‎Da, așa e.
‎Când am zis că tu nu ai făcut asta…
‎voiam să spun că nu știi ‎că mă simțeam pierdută la primul copil.
‎Că nu știam ce fac.
‎Gata!
‎Minunat!
‎Nu. Încerc eu.
‎Bun.
‎Da, căci te-am lăsat să o cunoști primul.
‎E fiica ta, totuși. ‎Normal că se lasă fermecată de mine.
‎- Mă duc să verific mâncarea. ‎- Bine.
‎- Bine… ‎- Nu!
‎Trebuie să o dregem noi două.
‎Bun. O să te atașezi de mine, ‎chiar de murim amândouă.
‎Așa, Idalia! Da, eu sunt mama ta!
‎Mama e aici.
‎Da, exact.
‎Eu sunt mama ta, Idalia.
‎Da.
‎Știu la ce te gândești. ‎Te întrebi dacă te poți baza pe mine.
‎„Dacă aș urla cinci ore încontinuu,
‎aș face-o să clacheze?”
‎Puiule drag, trebuie să știi…
‎că ești a mea pe viață.
‎Da.
‎Bun.
‎Bun, sunt aici.
‎Ai răbdare cu mine!
‎Ce frumoasă ești, Idalia!
‎Știu. Și știe să tragă câte un somn bun.
‎Pa!
‎Gata, gata!
‎E dr. Atluri?
‎Bine. Mulțumesc, dle doctor.
‎E de bine?
‎Doamne!
‎Treci încoace, bunoc fără cancer!
‎Fie-ți milă de un om bătrân!
‎Da.
‎Salut!
‎Scumpa mea Idalia.
‎Mami merge la serviciu mâine.
‎Asta înseamnă…
‎că nu o să ne mai vedem așa de des.
‎Tati nu mai poate să facă ce îi place.
‎Îi e dor de pasiunea lui.
‎Am făcut un pact cu el.
‎Eu mă duc la muncă…
‎iar voi doi ‎petreceți tot timpul din lume împreună.
‎Ne trebuie bani de scutece, micuțo.
‎O să îmi fie foarte dor de tine.
‎Bun.
‎Poftim!
‎- Ciao! ‎- Așa!
‎Bun.
‎- Bine. Pa! ‎- Ciao!
‎Ciao!
‎Ciao, mamă!
‎TOAMNA, 2011
‎Idalia, mami a ajuns acasă!
‎Salut, iubirico!
‎Bun.
‎Pătrunjel.
‎Cică e pentru decor,
‎dar eu și fiica mea isteață ‎știm că nu e așa.
‎În plus…
‎cozile au mai multă aromă ‎pentru că sunt mai aproape de sol.
‎E nemaipomenită, ‎a întors în tigaie prima ei ‎frittata.
‎La patru ani, e bucătăreasă.
‎Serios? E incredibil!
‎Doamne! Mi-ar fi plăcut să te văd.
‎Hai mai repede acasă, mami!
‎Bine. O să încerc.
‎Bate palma!
‎Brigitte e colegă de clasă?
‎Nu, aia e Delphine.
‎Are dulăpior între Idalia și Barley.
‎Părinții lui Delphine cred
‎că muzica din The Backyardigans ‎e prea lascivă?
‎Nu, aia e Olive.
‎Credeam că Olive e de la gimnastică.
‎Aia e Kale.
‎Asta-i salată sau școală?
‎Sunt derutată.
‎Bun. Sunteți gata?
‎O să sting lumina.
‎Îți place?
‎O să te familiarizezi cu toate ‎la masa de la școală.
‎Bine.
‎E joi, la 17:00. O să ții minte?
‎De ce mereu aleg ora 17:00?
‎E oră de vârf, ‎deci plec la 15:00 de la Watts.
‎În ziua aia vrea Zora să vină cu clasa.
‎Poți încerca.
‎Da, o să încerc.
‎Să colorăm pantofii lui Pino! Ce frumos!
‎Am oprit povestea lui Tonino și a caprei
‎când cei doi urcau ‎pe un deal mare și înalt.
‎- Lino? ‎- Apoi…
‎- Da? ‎- Suntem pregătiți.
‎Bine.
‎Vin imediat.
‎Să o asculți pe Anet, bine?
‎Bun. Hai!
‎Îmi arăți ce faci?
‎E Signore Elefante. Uite ce drăguț e!
‎Mai știi unde am rămas ‎cu povestea lui Tonino și a caprei?
‎Din vârf de deal, ‎cei doi vedeau toată Sicilia.
‎Capra a mâncat legume întruna ‎și s-a făcut verde.
‎- Apoi broasca a zis… ‎- „Nu mă copia, capră toantă!”
‎Bun, e timpul să mergeți la culcare.
‎Nu!
‎Stai cu noi!
‎Ce urmează?
‎Ei bine…
‎caprei i se năzărește să mănânce un morcov ‎și i se duce tot verdele.
‎Dar așa ceva nu s-ar întâmpla niciodată!
‎Tonino a interzis morcovii în tot regatul.
‎Nu-i așa?
‎Ei bine… Sigur că așa a făcut.
‎E timpul să te culci. Noapte bună!
‎- Nu ți-a plăcut povestea. ‎- Ba da.
‎A fost complet absurdă, dar e în regulă.
‎Bun. Copiii s-au dus. Amy, ce e?
‎Sunt un monstru, bine?
‎Cum să nu-mi doresc o relație bună ‎între fiica mea și tatăl ei?
‎Nu ar trebui să fiu geloasă, ‎dar mă simt atât de…
‎Parcă nu țin deloc pasul cu ei. ‎Într-o clipă e bebeluș,
‎apoi mă trezesc că e studentă ‎și eu am ratat tot.
‎Bun. Copilă, liniștește-te!
‎Ai sărit peste adolescența rebelă.
‎Abia aștept să-ți iei răsplata
‎pentru toate aberațiile ‎pe care le-ai făcut.
‎Am fost un înger.
‎Crezi că-l place pe el mai mult?
‎Căci… ei doi gătesc împreună, ‎au poveștile lor secrete.
‎Fir-ar! O învață și siciliană.
‎Acum au și limbajul lor.
‎Și eu îmi doresc toate alea. Pe bune.
‎Dar Lino ar trebui ‎să stea mai mult cu ea pentru că…
‎Ei bine… Are nevoie ‎de mai mult timp cu ea.
‎Pentru că…
‎E posibil să revină cancerul.
‎A dispărut, dar nu la modul real,
‎căci încă ne bântuie ‎și încă ne răpește momente.
‎El nu poate să lucreze, ‎eu nu o văd cum crește și detest situația!
‎Detest cum ne-a afectat cancerul căsnicia! ‎Detest cum m-a afectat și pe mine.
‎Detest faptul că sunt geloasă pe soțul meu
‎și pe o poveste despre o amețită de capră.
‎O capră!
‎M-am săturat să-i ratez viața.
‎Atunci nu o rata! Cel puțin nu azi.
‎Du-te!
‎Du-te! Fac eu ordine aici.
‎Du-te la masa cu părinții! ‎Dovada supremă a iubirii materne
‎e degustarea mâncării aduse ‎de niște necunoscuți.
‎Am ajuns!
‎Lino, ești minunat.
‎Ce surpriză!
‎Da, știu.
‎Salut! Eu sunt Amy.
‎Brigitte.
‎- Am crezut că ai patru ani. ‎- Delphine, fiica ei, are patru ani.
‎E colega Idaliei. Brigitte e mama ei.
‎Fetele sunt bine, Lino!
‎- Salut! Părinte nou? ‎- Salut!
‎Nu, ea e Amy.
‎Soția ta.
‎Ne întrebam care e povestea.
‎Mă bucur să te cunosc. ‎Îți oferim ceva de băut?
‎Facem șprițuri cu votcă.
‎- Dar e abia 15:30. ‎- O facem marțea de obicei…
‎Eu îl ajut pe Lino ‎cu mâncarea lui pentru masa de azi.
‎Deși nu prea are nevoie de ajutor…
‎Învață să gătească mâncare italiană. ‎E franțuzoaică.
‎Apropo, o secundă! Scuze!
‎Pătrunjel din grădina noastră. ‎Nu e ca ierburile provensale.
‎Nu îl subestima! Poftă bună!
‎- Aș fi pierdută fără tine. ‎- Știți ce?
‎Cred că plânge unul dintre copii. ‎Poate a căzut și s-a lovit la cap.
‎- Mergeți să vedeți! ‎- Bine.
‎De ce i-ai dat pătrunjel?
‎Ce?
‎Lui Brigitte.
‎I-ai dat pătrunjel din grădină.
‎Da. E important pătrunjelul ‎în bucătăria siciliană.
‎Ea gătește bine. Mâncare franțuzească.
‎- Dar e bună… ‎- Bine, dar eu am plantat pătrunjelul.
‎Da, știu.
‎Nu înțeleg. Tu nu gătești.
‎E pătrunjelul meu, Lino.
‎Bine. Și i-am dat o legătură mică. ‎Nu pricep care e…
‎Ce te apucă?
‎Dacă eu am plantat o chestie,
‎gândește-te la mine ‎înainte să o dai altcuiva!
‎Mami, de ce urli?
‎Nu-i nimic, suntem bine.
‎- A adormit ușor? ‎- Da.
‎Cum a închis ochii.
‎Mulțumesc! Pune-le pe masă!
‎Da?
‎- Eu și Brigitte suntem amici. ‎- Știu cum se manifestă un flirt.
‎Nu aș face asta niciodată. ‎Inima mea e numai și numai a ta.
‎Nu are legătură doar cu ea.
‎Ești conectat cu Idalia ‎într-un mod străin mie,
‎iar eu simt…
‎Simt că nu sunt o mamă bună.
‎Vă invidiez relația.
‎Amy…
‎Îmi place să stau cu ea acasă.
‎Dar eu invidiez viața ta.
‎Nu înțelegi cu ce mă lupt.
‎Sunt bucătar, ‎dar nu îmi câștig pâinea din asta.
‎Bine?
‎Nu așa mi-am închipuit viața mea.
‎- Bine. ‎- Bun.
‎Atunci ce facem?
‎Eu nu sunt fericită.
‎Nu sunt…
‎Nu sunt fericită.
‎Nu, gata!
‎Nu. Gata, gata!
‎Nu-i nimic. Ascultă!
‎Bun. Brigitte mi-a dat o idee.
‎Nu, vorbesc serios.
‎Aș putea să dau lecții de gătit.
‎Mi-ar plăcea să fiu iar ‎într-o bucătărie profesională.
‎Ne-ar prinde bine și banii.
‎Îl rog pe Antonio să-mi reducă programul.
‎Așa aș petrece mai mult timp cu Idalia…
‎și aș picta mai mult.
‎Vreau să fac artă ‎și să petrec timp cu noi.
‎Mi-e dor de noi.
‎Pe bune.
‎Dar să fie clar! ‎Să n-o prind pe „Brigitta” asta la lecții!
‎- Ai priceput? ‎- Bine, s-a făcut!
‎Și mai vreau să-ți cer o favoare.
‎Orice.
‎Poți să-mi explici ‎povestea cu Tonino și capra aia?
‎- Pentru că nu o pricep. ‎- Bine.
‎PRIMĂVARA, 2014
‎Salut!
‎- Mami! ‎- Bună!
‎Ce faci?
‎Mersi, Sharon! În curând termin lucrarea.
‎Niciun stres! ‎Ne-a făcut clătite cu căpșuni.
‎- Idalia e binevenită oricând. ‎- Mulțumesc! Pa!
‎Ce face cea mai isteață fată din clasă?
‎Bine. Azi am învățat ‎că fluturii gustă cu picioarele.
‎Nu cred!
‎Auzi! Ai vrea să ne murdărim pe mâini?
‎Bun. Hai!
‎Așadar…
‎notele dulci ale busuiocului
‎ne amintesc că aromele delicate ‎pot fi cele mai potente.
‎Să vedem!
‎- Fă o fustă! ‎- Bine.
‎- Nu, cu galben. ‎- Bine.
‎Signore Elefante mănâncă toată salata.
‎Salut!
‎Poftiți!
‎Crenvurști pane?
‎Da.
‎Ce de cursuri am avut săptămâna asta!
‎Am intrat în câmpul muncii. Din nou!
‎O să fiu obosit.
‎- Poftă bună! ‎- Mâncăm?
‎Stai! Muștar sau ketchup?
‎Ești bine?
‎Sunt bine.
‎A intrat pe țeava greșită.
‎Bea niște apă!
‎Tu alegi ketchup, iar eu, muștar. ‎Mă întreb ce vrea‎ babbo.
‎Salut, Anet! Mersi că m-ai programat ‎așa de devreme, mai ales vinerea!
‎Dr. Atluri a urgentat tot.
‎Te simți bine?
‎O să vedem.
‎Idalia, nu îți pregătesc o gustare ‎înainte de cină.
‎O să-ți strici pofta.
‎- Mamă! ‎- Bunico!
‎Bobocelul meu!
‎Ce faci aici?
‎Ei bine…
‎Oare ce faci?
‎Ieșim în oraș.
‎Încă puțin.
‎Ce e?
‎Hai să dansăm!
‎Stai!
‎- Stai! Dacă o să cazi? ‎- Aia e!
‎Vreau să dansez iar cu soția mea.
‎Oare ți-am zis…
‎povestea…
‎cu Tonino, capra și fotbalul?
‎Voiau să joace fotbal, ‎dar capra avea doar pantofi de gală.
‎- Și ce a făcut? ‎- Ei bine, capra…
‎a reușit să împrumute ‎o pereche de adidași de la un văr.
‎Dar are patru picioare.
‎Exact. Așa că i-a mai trebuit o pereche.
‎Tonino, ca orice prieten bun, ‎i-a împrumutat o pereche.
‎Dar când capra i-a probat, ‎și-a dat seama că îi sunt prea mari.
‎Capra a fost tristă foc.
‎Dar apoi au avut amândoi o idee.
‎Idalia trebuie să se culce.
‎Dar ‎babbo‎ nu a terminat povestea.
‎Încă cinci minute.
‎Subtitrarea: Cătălina Vod